П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 листопада 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/2429/20	
Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Цандура М.Р.,

представників апелянта/відповідача - Михайлишин Т.Ю., позивача - Морякова К.І., третьої особи ТОВ «Панта Рей Україна» - Волкова А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Одесі апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року (суддя Завальнюк І.В., м. Одеса, повний текст рішення складений 19.05.2021) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу, Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області), за участю третіх осіб: Товариства з обмеженою відповідальністю "Панта Рей Україна", Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області, про визнання протиправними дій, скасування рішення та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

23 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулося до адміністративного суду з позовом до Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу, Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області), в якому просило визнати протиправними дії Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу щодо розрахунку збитків та пред`явлення Претензії №100021 від 24.04.2019 у розмірі 39  891,65 доларів США; визнати протиправним та скасувати рішення Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу №33 від 24.04.2019 про заборону на вихід т/х "Vika" (IMO 9133771) з морського порту "Одеса"; стягнути на користь позивача в особі ТОВ "Панта Рей Україна" за рахунок Державного бюджету грошові кошти в розмірі 1  061  888,92 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року позов ОСОБА_1 був задоволений повністю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням Державна екологічна інспекція Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі зазначається, що у даній справі має місце неналежно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом визнання протиправними дій щодо розрахунку збитків, оформлення та пред`явлення претензії №100021 від 24.04.2019 року у розумінні статті 19 КАС України, оскільки розрахунок розміру шкоди не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання, а такі дані розрахунку можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про стягнення сум збитків, в основу яких покладені згадувані дані розрахунку. При цьому виставлена Претензія як форма реалізації досудового врегулювання господарського-правового спору не є не лише рішенням суб`єкта владних повноважень, а й дією чи документом, який має наслідком виникнення будь-яких майнових зобов`язань, оскільки суттю претензії є досудове врегулювання спорів.
Апелянт/відповідач також вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що з судна був скинутий ізольований баласт, набраний у Чорному морі, що є дозволеним без обмежень та контролю з боку державних органів, оскільки сам факт того, що законодавством термін та правовий статус "неізольованої баластної системи судна" не визначений, не спростовує того, що з судна "Vika" під час вантажних операцій скидалась забруднена вода з перевищенням нормативів гранично допустимих концентрацій завислих речовин, заліза та нафтопродуктів, що є порушенням природоохоронного законодавства. До того ж, з огляду на технічні характеристики баластних танків судна, а саме системи скиду та прийняття баласту, вбачається, що баластна система судна "Vika" з`єднана із вантажним трюмом одним трубопроводом та використовує одні і ті самі насоси, що виключає наявність на судні ізольованої баластної системи, адже в такому випадку баластні води приймаються в трюм та скидаються з нього за допомогою двох різних трубопроводів, що виключає можливість забруднення акваторії портів.
Стосовно застосування судом преюдиційних обставин, встановлених рішенням Приморського районного суду м. Одеси у рішенні від 22 жовтня 2019 по справі №522/8795/19, апелянт зазначив, що факти, які суд першої інстанції вважає преюдиційними, не стосуються Державної екологічної інспекції Кримського-Чорноморського округу та позивача в даній справі, а тому склад учасників справи не відповідає положенням ч. 4 ст. 78 КАС України та обставини у справі, що розглядалася, є іншими, ніж установлені під час розгляду справи про адміністративні правопорушення.

Позивач та третя особа ТОВ «Панта Рей Україна» надіслали до апеляційного суду відзиви на апеляційну скаргу, у якому зазначили про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, прояснення представників апелянта/відповідача - Михайлишин Т.Ю., позивача - Морякова К.І., третьої особи ТОВ «Панта Рей Україна» - Волкова А.С., вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Влад Шиппінг ЛТД є зареєстрованим власником т/х "Vika" (IMO №913371, прапор – Беліз), яке 21 квітня 2019 року прибуло до акваторії морського порту Одеса під завантаженим вантажем та пришвартовано до причалу №13 Одеського морського порту Одеса.
Згідно листа Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу від 24.04.2019 року №1656/08 капітану судна було повідомлено, що 23 квітня 2019 року державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Кримсько-Чорноморського округу Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу виявлено, що в районі причалу №13 Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів" з судна здійснювався скид вод в акваторію Чорного моря. Під час вищезазначеного скиду спостерігаються видимі плавучі частки невідомого походження. Вказані факти зафіксовано засобами відео-фіксації.
На підставі акту відбору проб вод №234 від 24.04.2019 року, протоколу №241 вимірювань показників складу та властивостей проб вод від 24.04.2019 року до Влад Шиппінг ЛТД було висунуто Претензію №100021 від 24.04.2019 року з розрахунком завданих збитків внаслідок скиду з судна забрудненої води з перевищенням нормативів гранично допустимих концентрацій завислих речовин, заліза та нафтопродуктів.
Відповідно до змісту Претензії: "Державна екологічна інспекція Кримсько- Чорноморського округу пропонує відшкодувати добровільно збитки, нанесені державі у сумі 39 891,65 доларів США.
25 квітня 2019 року без повідомлення та присутності капітана судна державний інспектор Щербатов А.Ю. оформив постанову про накладення адміністративного стягнення №000058, якою визнав Влад Шиппінг ЛТД винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 59-1 КУпАП та наклав на капітана судна адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1  190 грн.
25 квітня 2019 року станом на 11:00 на судні були закінчені всі вантажні операції, вантаж перевірений та оформлений у митному відношенні, втім, воно не змогло покинути порт у зв`язку з "затримкою судна Екологічною інспекцією та відсутності дозволу капітана порту на вихід Судна".
З метою врегулювання ситуації, що склалась, враховуючи незгоду капітана та судновласника із діями інспекторів, морський агент ТОВ "Панта Рей Україна", як представник судновласника, направив до капітана морського порту листа із вимогою оформити відхід судна. Одночасно, капітан судна направив капітану Одеського порту Антонову О.О. заяву про морський протест, яка була отримана 25 квітня 2019 року о 14:55, однак жодних дій щодо оформлення виходу судна з порту не було вчинено.
З метою уникнення затримки судна морський агент, керуючись статтями 116, 117 КТМ України, направив на адресу Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу, як територіального органу, Державній екологічній інспекції, як центральному органу, та капітану Одеського морського порту Гарантійний лист від 25.04.2019 року із зобов`язанням виплатити 39 891,65 дол. США на користь інспекції.
26 квітня 2019 року о 14:00 судно отримало вимогу звільнити причал та було переміщено на якірну стоянку в очікуванні на дозвіл капітана порту на вихід судна.
Враховуючи значні комерційні ризики та збитки, які судновласнику спричиняє затримка судна, морський агент ТОВ "Панта Рей Україна" від імені та за дорученням судновласника здійснив оплату 1 061 888,92 грн. відповідно до умов Претензії №100021 від 24.04.2019 року, що підтверджується платіжним дорученням №2980 від 26.04.2019 із відміткою про зарахування коштів до Державного бюджету.
При цьому позивач наголошує на тому, що вищевказана оплата була здійснена без визнання вини, під тиском відповідача щодо затримки судна, з огляду відсутності реакції на надане гарантійне забезпечення та не була добровільною. Відповідні факти засвідчені у листі ТОВ "Панта Рей Україна" від 26.04.2019 вих. №427.
Відповідно до акту обліку сталійного часу ("Statement of Facts") у період часу з 11:00 25/04/2019 до 17:35 (тобто 30 годин 35 хвилин), судно очікувало на дозвіл капітана порту на вихід з порту. Дозвіл на вихід судна був наданий після оплати грошових коштів, після чого о 20:00 представники портової влади прибули на борт судна та о 21:30 судно змогло покинути Одеський морський порт.
24 травня 2019 року капітан судна звернувся із позовною заявою до Приморського районного суду міста Одеси, у якій просив визнати протиправною та скасувати Постанову №000058 від 25 квітня 2019 року, справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2019 року по справі №522/8795/19, яке набрало законної сили 8 листопада 2016 року, визнано протиправною та скасовано постанову Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу №000058 від 24.04.2019 року про накладення адміністративного стягнення на капітана т/х "Vika" (ІМО 9133771) за частиною першою статті 59-1 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення щодо капітана закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи №522/8795/19 Приморським районним суду м. Одеси був оглянутий диск з відеозаписом, наданий відповідачем на підтвердження наявності зримих плавучих часток, проте скидання разом з баластною водою зримих плавучих часток або виникнення слідів нафти або інших забруднюючих речовин на поверхні води судом з наданого відезапису не встановлено. Також, цим судом було досліджено лист Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" від 24.06.2019 року №19-01-06.01-10-288, Акт №578 перевірки виконання вимог природоохоронного законодавства і правил із запобігання забруднення навколишнього природного середовища, складений відділом екологічної безпеки, зі змісту яких вбачається, що відділом екологічної безпеки адміністрації Одеського порту не було виявлено забруднень акваторії з т/х "Vika", під час скиду ознак нафтопродуктів чи будь-яких домішок не спостерігалось. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність передбачених чинним законодавством підстав для перевірки ізольованого баласту судна, передбачених пункту 5-1 постанови КМУ №269 та відсутність доказів вчинення капітаном судна адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 59-1 КУпАП.
Також, Приморським районним судом м. Одеси було констатовано, що, з огляду на відсутність порядку перевірки, взяття проб води та проведення їх аналізу, дії Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу щодо відбору проб баласту судна є протиправними. Крім того, оскільки саме адміністрацією відповідного морського порту, а не Державною екологічною інспекцією здійснюється відбір проб фонових показників якості води в акваторії морського порту, на час спірних правовідносин вказаний порядок затверджений не був, дії Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу щодо відбору проб поверхових вод Чорного моря акваторії та застосування виявлених фонових показників, також не є правомірними. Зважаючи на відсутність затвердженого Урядом порядку перевірки, взяття проб води та проведення їх аналізу, здійснення відбору проб, дії інспекторів Відповідача були вочевидь здійснені за межами нормативно-правового регулювання та не могли використовуватись для розрахунку збитків. Всі вище перелічені обставини свідчать про те, що Державна екологічна інспекція Кримсько-Чорноморського округу допустила протиправні дії, які призвели до безпідставного відбору проб вод ізольованого баласту та проведення їх аналізу, розрахунку збитків та пред`явлення позивачу претензії на суму 39  891,65 доларів США, а тому такі дії визнанню судом протиправними. Також суд дійшов висновку, що прийняття Державною екологічною інспекцією Кримсько-Чорноморського округу рішення про затримання судна №33 від 24.04.2019 року та направлення його до виконання капітану морського порту "Одеса" було вчинено із перевищенням повноважень та за відсутності компетенції, що в подальшому мало наслідком понесення позивачем невиправданих витрат на оплату неправомірної претензії задля вивільнення судна.
З урахуванням наведеного позивач як власник судна (судновласник) дізнався, що дії відповідача щодо визначення забруднення акваторії, розрахунку "збитків", які призвели до затримки судна до моменту сплати таких "збитків" були безпідставними саме з 08.11.2019 - моменту набрання законної сили судовим рішенням у справі №522/8795/19, яким встановлено відсутність складу адміністративного правопорушення щодо забруднення внутрішніх морських вод і територіального моря України, що зумовило його звернутись до суду із адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_1 , виходив з того, що оскільки ТОВ "Панта Рей України" є морським агентом, який 26.04.2019, діючи в якості морського агента від імені та за рахунок судновласника, тобто, позивача, здійснив оплату 1  061  888,92 грн. за Претензією №100021 від 24.04.2019, що підтверджується платіжним дорученням №2980 від 26.04.2019, враховуючи, що нарахування цієї суми за Претензією є протиправними, стягнув на користь позивача за рахунок Державного бюджету України зазначені грошові кошти.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України, пункту 1 частини другої статті 2 та частини першої статті 7 КАС України, суд при вирішенні справи застосовує принципом законності, відповідно до якого має перевіряти, чи діяли органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові, економічні та організаційні основи діяльності в морських портах України визначено Законом України від 17.05.2012 року №4709-VI   "Про морські порти в Україні" (далі – Закон №4709-VI  ).
Відповідно до частини четвертої статті 10 цього загальний контроль за дотриманням режиму перебування і переміщення в морському порту здійснює адміністрація морських портів України.
Відповідно до положень статті 14 Закону №4709-VI організація судноплавства в акваторії морського порту здійснюється на основі розподілу функцій забезпечення безпеки мореплавства та нагляду (контролю) за безпекою мореплавства. Нагляд за мореплавством у морському порту здійснюється капітаном морського порту, який очолює службу капітана морського порту. Безпека мореплавства в акваторії морського порту забезпечується адміністрацією морських портів України, власниками морських терміналів і гідротехнічних споруд, судновласниками, іншими суб`єктами господарювання, що провадять свою діяльність у морському порту, відповідно до законодавства і правил, визначених обов`язковими постановами по порту.
Згідно пункту 9 частини першої статті 78 Кодексу торгівельного мореплавства України (далі – КТМ України), до функцій капітана морського порту належить, зокрема, оформлення приходу суден у морський порт і виходу з морського порту.
Частиною першою статті 91 КТМ України визначено, що кожне судно зобов`язане до виходу з морського порту одержати на це дозвіл капітана порту.
Згідно до пункту "г" частини другою цієї статті Кодексу капітан морського порту повинен відмовити у видачі дозволу на вихід з порту в разі рішення уповноважених законодавством державних органів (органів доходів і зборів, санітарно-карантинної служби, органів рибоохорони, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, та прикордонної служби).
Отже, повноваженнями на ухвалення рішення про заборону на вихід морського судна з порту наділений виключно центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику зі здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, яким є Державна екологічна інспекція України.
Як вбачається з матеріалів справи, рішення про заборону на вихід судна "Vika" з морського порту "Одеса" №33 від 24.04.2019 року прийнято начальником Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу в зв`язку з заподіянням шкоди навколишньому природному середовищу та несплатою штрафів та претензій за порушення природоохоронного законодавства.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою КМУ від 19.04.2017 року №275 (у редакції, чинної на час виникнення спірних правовідносин), Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра енергетики та захисту довкілля і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Згідно підпункту "в" пункту 4 цього Положення Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про охорону, раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів, зокрема щодо дотримання суднами, кораблями міжнародних конвенцій, договорів та вимог природоохоронного законодавства України з питань запобігання забрудненню морського середовища.
Згідно із підпунктом 9 пункту 6 Положення Держекоінспекція для виконання покладених на неї завдань має право здійснювати відбір проб та інструментально-лабораторні вимірювання показників складу та властивостей викидів стаціонарних джерел забруднення атмосферного повітря, вод лляльних, баластних, зворотних, поверхневих, морських, вимірювання показників складу та властивостей підземних вод у пробах із спостережувальних свердловин на об`єктах, що обстежуються; вимірювання показників складу та властивостей викидів пересувних джерел забруднення атмосферного повітря та екологічних показників нафтопродуктів (бензину автомобільного і дизельного палива), які реалізуються шляхом оптової та роздрібної торгівлі суб`єктами господарювання.
Пунктом 7 Положення встановлено, що Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Наказом Державної екологічної інспекції України від 16.10.2018 року №203, з метою вжиття вичерпних заходів з дотримання суднами, кораблями міжнародних конвенцій, договорів та вимог природоохоронного законодавства України з питань запобігання забрудненню морського середовища було уповноважено на підписання рішень про заборону на вихід судна з морського порту та морських вимог керівників Державної Азовської морської екологічної інспекції та Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря.
Наказом Державної екологічної інспекції України від 07.12.2018 року №289 було внесено зміни до наказу від 16.10.2018 року №203, а саме у пункті першому слова "Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря" замінено словами "Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу".
Вказаний наказ є підзаконним нормативно-правовим актом, який, в тому числі, було прийнято відповідно до статті 91 КТМ України.
При цьому, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.
Враховуючи, що наведені у статті 91 КТМ України підстави для відмови у видачі дозволу на вихід із порту є вичерпними, і серед них суми збитків, завданих забрудненням навколишнього середовища, які визначені у претензії, не є встановленим збором, штрафом, іншим платежем у розумінні статті 91 Кодексу, отже, ні сама претензія Інспекції, ні несплата суми збитків, що в ній зазначена, не є законною підставою для заборони виходу судна з порту.
Що стосується органів екологічного контролю, то таким органом може бути лише центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, тобто Державна екологічна інспекція України, яка згідно з Положенням про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою КМУ від 19.04.2017 року №275, є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію Кримсько-Чорноморського округу, затвердженого Наказом Державної екологічної інспекції України від 27.11.2018 року №256 (далі – Положення №256), відповідач є міжрегіональним територіальним органом Державної екологічної інспекції України.
Підпунктом 18 пункту 2 розділу ІІІ (Організація діяльності Інспекції) Положення №256 встановлено, що Інспекція для виконання покладених на неї завдань має право вимагати затримання у встановленому законом порядку будь-яких суден, кораблів та інших плавучих об`єктів, що перебувають у внутрішніх морських водах і територіальному морі та виключній (морській) економічній зоні України, незалежно від форм власності та господарювання для з`ясування причин та обставин скидання або втрат речовин, шкідливих для водних об`єктів та водних живих ресурсів, здійснювати перевірки правильності реєстрації у суднових документах операцій з цими речовинами.
При цьому, колегія суддів зауважує, що вказане право Інспекції не є тотожним праву щодо прийняття рішення про заборону на вихід судна з морського порту в зв`язку з заподіянням шкоди навколишньому середовищу та несплатою штрафів чи претензій за порушення природоохоронного законодавства.
Інспекції надано право вимагати затримання будь-яких суден саме у встановленому законом порядку. До умов такого встановленого законом порядку відносяться вимоги статті 91 КТМ України, а саме щодо компетенції уповноважених законодавством державних органів приймати рішення на підставі яких капітан морського порту повинен відмовити у видачі дозволу на вихід з порту. Таким уповноваженим органом є саме Державна екологічна інспекція України, як центральний орган виконавчої влади.
Згідно з розділом ІІ (Функції Інспекції) Положення №256, Інспекція проводить перевірки (у тому числі документальні) із застосуванням інструментально-лабораторного контролю, складає відповідно до законодавства акти за результатами здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства з питань, що належать до її компетенції, надає обов`язкові до виконання приписи щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства та здійснює контроль за їх виконанням, здійснює лабораторні вимірювання (випробування) (п.3); розраховує розмір шкоди, збитків і втрат, заподіяних внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції (п.7).
Отже, зазначеним Положенням №256 Державну екологічну інспекцію Кримсько-Чорноморського округу не наділено правом самостійно приймати рішення про заборону на вихід судна із порту.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що прийняття Державною екологічною інспекцією Кримсько-Чорноморського округу рішення про затримання судна №33 від 24.04.2019 року та направлення його до виконання капітану морського порту "Одеса" було вчинено із перевищенням повноважень та за відсутності компетенції, що в подальшому мало наслідком понесення позивачем невиправданих витрат на оплату неправомірної претензії задля вивільнення судна.
Що стосується висновків про забрудненням навколишнього середовища.
Статтею 102 ВК України встановлено, що у внутрішні морські води та територіальне море забороняється скидати з суден і плавучих засобів, платформ та інших морських споруд і повітряних суден хімічні, радіоактивні та інші шкідливі речовини, а також радіоактивні або інші відходи, матеріали, предмети та сміття, які можуть спричинити забруднення моря. Охорона внутрішніх морських вод та територіального моря від забруднення та засмічення здійснюється відповідно до правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, інших актів законодавства.
Згідно з пункту 1 Правил охорони внутрішніх морських вод і територіального моря України від забруднення та засмічення, затверджених постановою КМУ від 29.02.1996 року №269 (далі – Правила №269) ці Правила встановлюють вимоги щодо запобігання забрудненню та засміченню внутрішніх морських вод і територіального моря України підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності, громадянами України, а також іноземними юридичними і фізичними особами та особами без громадянства, українськими та іноземними суднами, які перебувають у цих водах.
Згідно з пункту 6 цих Правил перед заходженням суден у внутрішні морські води та територіальне море України всі запірні пристрої, призначені для скидання забруднюючих речовин, у тому числі вод, що їх містять, повинні бути закриті та опломбовані адміністрацією судна у порядку, визначеному Мінінфраструктури.
Відповідно до пункту 4 Правил №269 заборонено скидання із суден у внутрішні морські води та територіальне море України: вантажів, які перевозяться навалом, насипом чи у зрідженому стані; твердих забруднюючих речовин (відходів); вод, які містять забруднюючі речовини, зазначені в додатку1 до цих Правил, крім вод після охолодження суднових механізмів, стічних вод, скидання яких здійснюється згідно з п.5 цих Правил.
Операції з ізольованим баластом здійснюються відповідно до Конвенції МАРПОЛ 73/78.
Постановою КМУ №367 від 27.03.2019 року були внесені зміни в Правила №269 та пункту 5-1 викладений у новій редакції, відповідно до якої скидання ізольованого баласту в територіальному морі, на внутрішніх водних шляхах України дозволяється без обмежень та контролю з боку державних органів за умови, що такий баласт прийнято у Чорному чи Азовському морі до входу в територіальні води.
Згідно з приписами Правил №269, ізольованим баластом вважається баласт, який повністю відділено від вантажної і паливної системи і призначено тільки для перевезення водяного баласту та вантажів, які не є нафтою або рідкими отруйними речовинами.
Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що баластна система судна "Vika" з`єднана із вантажним трюмом одним трубопроводом та використовує одні і ті самі насоси, а тому не може вважатися ізольованою.
Колегія суддів критично ставиться до таких доводів та звертає увагу апелянта на Конвенцію МАРПОЛ 73/78, яка поділяє баласт (баластні води) на чистий, брудний та ізольований.
Згідно з правилом 1 Додатку І до Конвенції МАРПОЛ 73/78 чистий баласт означає баласт в танку, який після останньої перевезення в ньому нафти, був очищений таким чином, що стік з цього танка, скинутий з нерухомого судна в чисту спокійну воду при ясній погоді, не викликає появи видимих слідів нафти на поверхні води або на прилеглому узбережжі або появи нафтовмісних осадів або емульсії під поверхнею води або на прилеглому узбережжі. Якщо скидання баласту проводиться через схвалену Адміністрацією систему автоматичного виміру, реєстрації і управління скиданням нафти, то свідчення такої системи про те, що зміст нафти в стоків, що скидаються не перевищує 15 мільйонних часток, приймаються як доказ чистоти баласту незалежно від наявності видимих слідів.
Ізольований баласт означає водяний баласт, прийнятий у танк, який повністю відділений від нафтової вантажної і нафтової паливної систем і призначений тільки для перевезення баласту або баласту або вантажів, які не є нафтою або шкідливими рідкими речовинами, які визначені по-різному в Додатках до цієї Конвенції.
Подібні визначення дають і норми національного законодавства, зокрема, Правила №269 в пункті 3 яких визначено такі терміни:
- баласт брудний - баластні води (з нафтою або іншими забруднюючими речовинами), які утворюються в неочищених суднових танках (нафтотанках) після приймання до них водяного баласту;
- баласт чистий - баластні води у танку, призначені тільки для цих цілей, або в танку, який після останнього транспортування в ньому нафти очищений до такого стану, що стік з нього, скинутий з непорушного судна на спокійну чисту воду при ясній погоді, не викликає появи слідів нафти на поверхні води.
Пункт 2.3 ДСанПІН 199-97 визначає чистий баласт як водяний баласт у танку, що призначений тільки для цього, або в танку, який після останнього транспортування в ньому нафти очищений до такого стану, що стік з нього, скинутий з непорушного судна на спокійну чисту воду при ясній погоді, не викликає появи слідів нафти на поверхні води; ізольований баласт -  баластні води,  прийняті в танк, який повністю відділено від вантажної і паливної системи і призначено тільки для перевезення водяного баласту та вантажів, які не є нафтою або рідкими отруйними речовинами, які визначені у Додатках до Конвенції МАРПОЛ 73/78.
Ізольований баласт по суті є баластною водою, яка прийнята у баластні танки, які є повністю ізольовані та незалежні від усіх інших систем судна (як то паливна, вантажна, фанова та ін.), та використовується тільки для набрання додаткової ваги судну з метою покращення його морехідних якостей.
Відповідно до параграфу 4 (В) правила 34 частини С глави 4 Конвенції МАРПОЛ 73/78, ізольований баласт взагалі не підлягає контролю, його скид в особливих районах не заборонений та не обмежений. Пункт 3.4.1 ДСанПІН 199-97 визначає, що відведення чистого баласту з ізольованих танків, якщо він прийнятий за межами акваторії порту вивантаження, будь-якими обмеженнями не обумовлюється.
Таким чином, у випадку, якщо судно не перевозить нафту або рідкі отруйні речовини, баластна вода, яку таке судно набирає до своїх танків для досягнення необхідних морехідних якостей, є ізольованим баластом, тобто баласт судна "Vika" є ізольованим.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на момент спірних правовідносин скидання ізольованого баласту судна "Vika" в територіальному морі на внутрішніх водних шляхах України дозволяється без обмежень та контролю з боку державних органів, а відтак дії Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу щодо зазначеного контролю є неправомірними.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне сконцентрувати увагу на підставах проведення перевірки.
Так, наказом Міністерства екології та природних ресурсів від 11.08.2017 №312 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 4 вересня 2017 року за №1081/30949) було затверджено Положення про морські екологічні інспекції, пунктом 1 якого визначено, що Державна екологічна інспекція Північно-Західного регіону Чорного моря є морською екологічною інспекцією, яка є територіальним органом Державної екологічної інспекції України та їй підпорядковується.
Так само пунктом 2 Розділу ІІ серед функцій інспекції зазначено повноваження, які передбачають необхідність здійснення заходів, пов`язаних із перевіркою дотримання норм екологічної безпеки навколишнього середовища.
Згідно з пунктом 5-1 Правил охорони внутрішніх морських вод і територіального моря України від забруднення та засмічення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.02.1996 №269, скидання ізольованого баласту в територіальному морі, внутрішніх водних шляхах України дозволяється без обмежень та контролю з боку державних органів за умови, що такий баласт прийнято у Чорному чи Азовському морі до входу в територіальні води. Морські екологічні інспекції Держекоінспекції мають право перевірити відповідність ізольованого баласту, скидання якого здійснюється із суден у внутрішні морські води та територіальне море, нормативам гранично допустимих концентрацій основних забруднюючих речовин у морському порту виключно у випадку, якщо під час скидання із судна ізольованого баласту разом з ним викидаються зримі плавучі частки або виникають видимі сліди нафти чи нафтовмісних або інших забруднюючих речовин в районі скиду, що призвело до фактичного погіршення якості води.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що Інспекція має повноваження здійснювати перевірку дотримання норм екологічної безпеки навколишнього середовища. Так само перевірити відповідність ізольованого баласту нормативам гранично допустимих концентрацій основних забруднювальних речовин у морському порту Інспекція уповноважена винятково за умови встановлення наявності видимих плавучих часток або видимих слідів забруднювальних речовин.
Отже, екологічний контроль судна є можливим за наявності сукупності двох обставин:
1) факту скидання із судна у районі скидання видимих плавучих часток або виникнення видимих слідів нафти чи нафтовмісних або інших забруднювальних речовин у районі їхнього скидання;
2) фактичного погіршення якості води внаслідок такого скидання.
Поняття "забруднення морського середовища" визначено положеннями Конвенції ООН з морського права 1982 року (набула чинності для України 03.06.1999 на підставі Закону України "Про ратифікацію Конвенції Організації Об`єднаних Націй з морського права 1982 року та Угоди про імплементацію Частини XI Конвенції Організації Об`єднаних Націй з морського права 1982 року" від 03.06.1999 №728-XIV), п. 2.15 ДСанПІН 199-97, п. 3 Правил №269.
Натомість згідно з підпунктом "i" пункту "в" частини першої статті 3 Конвенції по запобіганню забрудненню моря скидами відходів та інших матеріалів 1972 року (Лондонська конвенція, ратифікована УРСР 24.12.1975, правонаступницею якої є Україна) скиданням не вважається видалення в море відходів або інших матеріалів, які є результатом нормальної експлуатації суден, літаків, платформ або інших штучно споруджених у морі конструкцій та їх обладнання, крім відходів або інших матеріалів, що транспортуються суднами.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для перевірки судна "Vika" слугували твердження відповідача про наявність зримих плавучих часток, що підтверджено відеозаписом.
Між тим, судом під час огляду наданого відповідачем відеозапису не було встановлено скидання разом з баластною водою зримих плавучих часток або виникнення слідів нафти або інших забруднюючих речовин на поверхні води.
Водночас, судом було досліджено лист Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" від 24.06.2019 року №19-01-06.01-10-288, Акт №578 перевірки виконання вимог природоохоронного законодавства і правил із запобігання забруднення навколишнього природного середовища, складений відділом екологічної безпеки, зі змісту яких вбачається, що відділом екологічної безпеки адміністрації Одеського порту не було виявлено забруднень акваторії з т/х "Vika", під час скиду ознак нафтопродуктів чи будь-яких домішок не спостерігалось.
Наведені обставини безспірно свідчать про відсутність у Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу підстав для проведення 24 квітня 2019 року перевірки судна "Vika".
До того ж, механізм перевірки, взяття проб води та проведення їх аналізу з метою встановлення джерела забруднення внутрішніх морських вод та територіального моря, що визначений Порядком перевірки, взяття проб води та проведення їх аналізу, який був затверджений постановою КМУ від 21.08.2019 №828, яка набула чинності 5 вересня 2019 року, порядок перевірки взяття проб від 21.08.2019 року №828 був відсутній на момент спірних правовідносин.
Отже, оскільки саме адміністрацією відповідного морського порту, а не Державною екологічною інспекцією Кримсько-Чорноморського округу здійснюється відбір проб фонових показників якості води в акваторії морського порту, на час спірних правовідносин вказаний порядок затверджений не був, дії Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу щодо відбору проб поверхових вод Чорного моря акваторії Аджалицького лиману та застосування виявлених фонових показників, також не є правомірними.
Наведені обставини свідчать про відсутність достовірних та належних доказів щодо правомірності відбору зразків води та їх обстеження.
В свою чергу, відсутність законодавчо встановленого порядку перевірки, взяття проб води та проведення їх аналізу виключали можливість діяти відповідачу у спосіб, встановлений законом, що є умовою правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень у відповідності до вимог статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" національні суди при розгляді справ зобов`язані застосовувати Конвенцію та практику Суду, які є джерелом національного права.
У рішеннях Європейського суду з прав людини неодноразово зазначалось, що будь-яка норма не може вважатися "законом", якщо вона не сформульована з достатньою точністю. Фраза "передбачено законом" не просто відсилає до внутрішнього права, але і має на увазі якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципу верховенства права. Таким чином, мається на увазі, що у внутрішнім праві повинні існувати визначені заходи захисту проти довільного втручання публічної влади у здійсненні прав
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" зазначено, що принцип "належного врядування", передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникнути виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
З урахуванням встановлених по справі обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Державна екологічна інспекція Кримсько-Чорноморського округу, як суб`єкт владних повноважень, при відборі проб зворотних (баластних) вод діяла протиправно, відповідно не можуть вважатися правомірними його послідуючі похідні дії щодо розрахунку збитків та пред`явлення претензії.
При цьому, колегія суддів вважає неаргументованими доводи апеляційної скарги Інспекції, що у даній справі має місце неналежно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом визнання протиправними дій щодо розрахунку збитків, оформлення та пред`явлення претензії №100021 від 24.04.2019 року у розумінні статті 19 КАС України, враховуючи наступне.
Відповідно до приписів статті 35 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється Державною екологічною інспекцією України - центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра енергетики та захисту довкілля.
Відповідно до пункту "ґ" частини першої статті 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища (Державної екологічної інспекції України) належить пред`явлення претензії про відшкодування збитків і втрат, заподіяних державі в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Важливо відзначити, що у зв`язку із пред`явленням претензії №100021 від 24.04.2019  на суму 39  891,65 доларів США начальник Інспекції цього ж дня прийняв рішення про заборону на вихід судна з морського порту "Одеса" у зв`язку із заподіянням шкоди навколишньому природному середовищу та несплатою штрафів чи претензії за порушення природоохоронного законодавства на суму 39  891,65 доларів США. Це рішення відповідача, як органа владних повноважень, обмежило господарську діяльність судновласника.
26 квітня 2019 року судно отримало вимогу звільнити причал і цього ж дня морський агент ТОВ "Панта Рей Україна" як представник судновласника, з метою (як згодом пояснив представник) уникнення більших втрат від простою та затримки судна, сплатило суму претензії.
Правовий алгоритм стягнення збитків, завданих навколишньому середовищу, передбачає, що у разі відхилення претензії, органи Державної екологічної інспекції України звертаються до суду з відповідним позовом до власника судна про стягнення збитків. Під час розгляду справи за таким позовом суд перевіряє, зокрема, чи було вчинено правопорушення, чи завдано збитки та який їх розмір. Судовий порядок стягнення збитків дає можливість суб`єкту господарювання захиститися від необґрунтованих вимог.
Отже оцінка діям посадових осіб Інспекції надається саме при вирішенні питання щодо наявності підстав для стягнення з відповідного суб`єкта заподіяної шкоди (збитків), згідно претензії у разі звернення відповідного органу виконавчої влади з відповідним позовом до суду. На стадії оформлення та пред`явлення претензії у адресата претензії не виникають обмеження або перешкоди у здійсненні своєї нормальної господарської діяльності.
Однак у ситуації позивача, а вона загалом є типовою для портів України через наявність законодавчих прогалин, цей алгоритм не працює. Заборона виходу судна з порту у зв`язку із несплатою суми збитків вимушує судновласника сплатити суму претензії. Після сплати суми, зазначеної у претензії, у Інспекції відпадає необхідність звертатися до суду. Де-юре Інспекція реалізувала свої повноваження повною мірою: виявила порушення, зафіксувала, пред`явила претензію, стягнула збитки.
Зазвичай, добровільна сплата претензійної суми свідчить про згоду з претензією. Судновласник міг би відхилити претензію, якщо вважав її безпідставною. Однак претензія у цій справі мала наслідком заборону виходу судна з порту. А це, своєю чергою, призводить до збитків від простою та низки інших негативних наслідків. Тому сплату претензійної суми за таких вимушених для позивача обставин не можна назвати добровільною або такою, що свідчить про згоду із претензією.
Зважаючи на зазначені чинники, судновласник сплатив суму претензії як певну заставу (гарантію). Така поведінка має раціональні причини і захищає інтереси не лише судновласника, але й державу, до якої згодом може бути пред`явлено позов про відшкодування шкоди у зв`язку із незаконною затримкою судна.
Якщо оцінювати контекст цієї справи, то сплата суми претензії зовсім не свідчить про визнання претензії. Спір щодо наявності правопорушення, за яке пред`явлено претензію, залишається. Судновласник і далі вважає, що його права було порушено.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів звертає увагу на те, що сама собою претензія безпосередньо не породжує негативних наслідків для юридичної особи. Однак такі наслідки (у вигляді обмеження господарської діяльності) породжують рішення про заборону судну на вихід з порту, яке ґрунтується на претензії.
Отже, саме рішення Інспекції про заборону на вихід судна з порту накладає обтяження на суб`єкта господарювання та є основним рішенням суб`єкта владних повноважень, яке підлягає оскарженню в судовому порядку. Водночас, дії відповідача є взаємопов`язаними, послідовними та похідними одна від іншої, а саме: здійснення екологічного контролю (перевірка судна); відбір проб ізольованого баласту; дослідження відібраних проб; розрахунок збитків; оформлення претензії; рішення Інспекції про заборону на вихід судна з морського порту в зв`язку з заподіянням шкоди навколишньому природному середовищу та несплатою штрафів чи претензій за порушення природоохоронного законодавства України. Такі дії мають учинятися на підставі та у спосіб, що визначені чинним законодавством.
Стаття 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини гарантує, що кожний, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, мав право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, якщо права порушено і наявний юридичний спір, має застосовуватися ефективний засіб захисту. Тим більше, якщо цим порушником є державний орган. В іншому випадку виникає ефект "влади, від якої неможливо захиститися".
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року у справі №420/4129/19.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно обрав спосіб захисту порушеного права шляхом визнати протиправними дії відповідача щодо розрахунку збитків та пред`явлення претензії, обґрунтовано скасував рішення Інспекції про заборону на вихід Судна з морського порту "Одеса" та стягнув зайві сплачені кошти.
Доводи апеляційної скарги даних висновків не спростовують та є тотожними заперечень до адміністративного позову, факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судами першої та другої інстанцій.
Таким чином апеляційна скарга відповідача не містить належних, переконливих доводів та аргументів, які б спростовували висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, чи давали б підстави вважати інакше. Суд першої інстанції правильно та повно з`ясував усі обставини справи та надав їм юридичну оцінку відповідно до норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга Інспекції задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач                                                  В.О.Скрипченко

Суддя                                                                                          І.П.Косцова

Суддя                                                                                          Ю.В.Осіпов

Повне судове рішення складено 18 листопада 2021 року.