ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 344/5707/19 пров. № А/857/17303/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Улицького В.З., Шавеля Р.М., 
за участю секретаря                    Омеляновської Л.М.,
представника апелянта           Іванів О.В.,
представника позивача           Тугай І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення  Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 21 липня 2021 року (ухвалене головуючим – суддею Главач І.А. об 13 год. 21 хв. у м. Івано-Франківськ, повне судове рішення складено 26 липня 2021 року) у справі № 344/5707/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

                                                      ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання дій щодо відмови в призначенні довічного грошового утримання у розмірі 90 % заробітної плати судді у відставці протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 в адміністративній справі № 344/5707/19 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську щодо встановлення ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання суддівської винагороди без урахування до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці половини строку навчання за денною форму на юридичному факультеті Львівського державного університету 2 роки 5 місяців 2 дні, календарного періоду проходження строкової військової служби 2 роки 20 днів. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці половину строку навчання за денною форму на юридичному факультеті Львівського державного університету 2 роки 5 місяців 2 дні, календарного періоду проходження строкової військової служби 2 роки 20 днів, та провести з 07.03.2019 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без обмеження граничного розміру та виплатити різницю з врахуванням фактично виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.85-89 том І).
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 по справі № 344/5707/19. Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено (а.с. 147-154 том І).
Постановою Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді від 19.04.2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2019 у справі № 344/5707/19 скасовано. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 в частині, в якій позов задоволено, залишено без змін. В іншій частині рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 скасовано, а справу №344/5707/19 направлено на новий розгляд в цій частині до суду першої інстанції.
Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що, суд першої інстанції, не надав оцінки доводам позивача щодо наявності у нього підстав для зарахування до стажу роботи на посаді судді стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала йому право для призначення на посаду судді з посиланням на частину другу статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), та пов`язаним з цим фактичним обставинам справи.
З огляду на наведене, попри те, що у резолютивній частині рішення суду першої інстанції зазначено про відмову у задоволенні решти позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій під час ухвалення ними оскаржуваних судових рішень не надали належної та обґрунтованої оцінки змісту позовних вимог в частині наявності підстав для зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, строку праці на посаді стажера Івано-Франківського народного суду, головного юрисконсульта - арбітра відділу організації ревізійної роботи, юридичного обслуговування та правового забезпечення управління сільського господарства і продовольства, на посаді головного юрисконсульта контрольно-ревізійного управління в Івано-Франківській області та проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням такого, протиправності дій відповідача в частині його незарахування та правовим підставам звернення позивача до суду в цій частині, а також пов`язаним з відповідними фактичними обставинами справи, що підлягали обов`язковому встановленню в ході розгляду справи з наданням їм правової оцінки. Вказані позовні вимоги та підстави звернення з позовом до суду у спірних правовідносинах залишені судами поза увагою, оцінка всім аргументам учасників справи не надана.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську щодо встановлення ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання суддівської винагороди без урахування до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, три роки стажу роботи у галузі права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права для призначення на посаду судді на дату такого призначення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, три роки стажу роботи у галузі права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, та провести з 07.03.2019 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без обмеження граничного розміру та виплатити різницю з врахуванням фактично виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для зарахування до стажу роботи позивача на посаді судді для обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання період роботи ОСОБА_1 з 01.08.1989 до 06.03.1990 на посаді стажиста судді Івано-Франківського державного народного суду, з 26.06.1992 до 15.07.1994 - на посаді головного юрисконсульта арбітра відділу організації ревізійної роботи юридичного обслуговування та правового забезпечення Управління сільського господарства і продовольства та з 17.10.1995 до 17.05.2000 - на посаді головного юрисконсульта Контрольно-ревізійного управління в Івано-Франківській області, оскільки робота на зазначених посадах, на день обрання позивача суддею, не визначалася як стаж, що дає право на відставку.
Разом з цим суд першої інстанції встановив, що відповідачем до стажу роботи позивача, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, не зараховано три роки роботи в галузі права.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську щодо встановлення позивачу щомісячного грошового утримання суддівської винагороди без урахування до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці три роки стажу роботи у галузі права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, а для належного захисту прав позивача, суд вважав необхідним зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці три роки стажу роботи у галузі права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, та провести з 07.03.2019 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без обмеження граничного розміру та виплатити різницю з врахуванням фактично виплачених сум.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.
Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді зараховується, крім суддівського стажу, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби, іншого стажу, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці не передбачено.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.
В судовому засіданні представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та надав пояснення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Указом Президента України від 16.05.2001 № 311/2001 «Про призначення суддів» призначено на посаду судді арбітражного суду Івано-Франківської області, строком на п`ять років.
Постановою Верховної ради України від 05.10.2006 № 210-V позивач обраний на посаду судді Господарського суду Івано-Франківської області безстроково.
Згідно записів наявної у матеріалах справи копії трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 судом встановлено, що позивач у період:
з 25.05.1982 до 15.06.1984 проходив строкову військову службу у Збройних силах Союзу РСР;
з 24.08.1984 до 29.06.1989 навчався за денною формою на юридичному факультеті Львівського державного університету;
з 01.08.1989 до 06.03.1990 був стажером Івано-Франківського державного народного суду;
з 26.06.1992 до 15.07.1994 обіймав посаду головного юрисконсульта арбітра відділу організації ревізійної роботи юридичного обслуговування та правового забезпечення Управління сільського господарства і продовольства;
з 17.10.1995 до 17.05.2000 обіймав посаду головного юрисконсульта Контрольно-ревізійного управління в Івано-Франківській області (а.с. 13-16, 17, 18 том І).
Рішенням Вищої ради правосуддя за № 2977/0/15-18 від 25.09.2018 звільнено ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Івано-Франківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.
З 20.10.2018 позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді в розмірі 80 відсотків суддівської винагороди.
07.03.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування до його стажу роботи на посаді судді для обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання період навчання у вищому навчальному закладі з 24.08.1984 до 29.06.1989, період роботи стажистом судді з 01.08.1989 до 06.03.1990, юрисконсульта арбітра з 26.06.1992 до 15.07.1994, головного юрисконсульта з 17.10.1995 до 17.05.2000, проходження строкової військової служби з 25.05.1982 до 15.06.1984 та перерахувати пенсію у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди.
Листом Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області за № 103/Б-15 від 20.03.2019 повідомлено позивача про те, що згідно поданого ним розрахунку до стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зараховано період строкової служби 2 роки 20 днів, половину періоду навчання на юридичному факультеті Львівського державного університету імені Івана Франка 2 роки 5 місяців 2 дні та посаду судді 17 років 4 місяці 21 день. Відповідно до пункту 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень даного Закону. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до даного Закону. З цих підстав, позивачу відмовлено в перерахунку та виплаті щомісячного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди (а.с.21).
Позивач, вважаючи таку відмову протиправною звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 у даній справі в частині задоволених вимог, яке набрало законної сили 20.04.2021, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Львівського державного університету 2 роки 5 місяців 2 дні, календарного періоду проходження строкової військової служби 2 роки 20 днів.
З урахуванням наведеного, стаж роботи позивача, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці становить 21 рік 10 місяців 11 днів, а саме: суддівський стаж 17 років, служба в Радянській Армії 2 роки 20 днів, половина періоду навчання на юридичному факультеті Львівського державного університету імені Івана Франка 2 роки 5 місяців 2 дні.
За змістом вимог ч. 5 ст. 353 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.
Оскільки учасники справи не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, то в силу приписів статті 308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Частиною 1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Конституційний Суд України також висловлював аналогічні позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях від 24.06.1999 № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій та гарантій), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії та щомісячного довічного грошового утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів).
З огляду на викладене, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справах № 713/1064/17, № 686/24597/16-а, № 686/1938/17, № 766/7021/17, № 686/24597/16-а, від 11.12.2018 у справі № 522/5168/17, від 22.10.2020 у справі № 420/1234/19.
Колегія суддів зауважує, що Конституція України у ч. 2 ст. 19 закріплює правило, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними та незаконними і відповідно - підставою для притягнення таких суб`єктів до відповідальності.
Згідно з п. 4 ч. 6 ст. 126 Конституції України підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Вищої ради правосуддя за № 2977/0/15-18 від 25.09.2018 звільнено ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Івано-Франківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Крім цього, як слідує з матеріалів справи, що стаж роботи позивача, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці становить 21 рік 10 місяців 11 днів, а саме: суддівський стаж 17 років, служба в Радянській Армії 2 роки 20 днів, половина періоду навчання на юридичному факультеті Львівського державного університету імені Івана Франка 2 роки 5 місяців 2 дні (з урахуванням рішення суду від 03.07.2019 у даній справі в частині задоволених вимог, яке набрало законної сили 20.04.2021).
Відповідачем до стажу роботи позивача, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, не зараховано три роки роботи в галузі права, що і є спірним питанням.
Щодо не зарахування трьох років роботи в галузі права то колегія судді вважає за потрібне зазначити таке.
В силу ч. 1ст. 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» стаж роботи на посаді судді визначається згідно зі статтею 137 цього ж Закону.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя. Вищої ради юстиції. Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Водночас ч. 2 цієї ж статті у редакції, яка діє з 05.08.2018, визначено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає-право для призначення на посаду судді.
При цьому, зазначена норма закону не містить будь-яких обмежень щодо дії у часі, а лише пов`язує визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи на посаді судді, із часом призначення чи обрання суддею.
Абзацом 4 пункту 34 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлюється, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що положення статті 137 та абзацу 4 пункту 34 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» свідчать, що з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесені зміни до статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддям додатково до стажу роботи на посаді судді підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 у справі № 9901/808/18 (провадження № 11-1481заі18), в якій, зокрема, зазначено, що ч. 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30.05.2019 у справі № 9901/805/18 також зазначила, що внесені до статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зміни дозволяють зараховувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення особи на посаду судді.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що на момент призначення позивача на посаду судді арбітражного суду Івано-Франківської області Закон України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ не передбачав зарахування до стажу роботи на посаді судді стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, як і не передбачав цього Закон України «Про судоустрій і статус суддів» за № 1402-VІІІ від 02.06.2016 на дату набрання ним чинності.
При цьому, ч. 2 ст.127 Конституції України (в редакції, чинній на момент призначення позивача на посаду судді арбітражного суду Івано-Франківської області) встановлювала, що на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи у галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.
Системний аналіз ч. 2 статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в її взаємозв`язку з абзацом 4 п. 34 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за № 1402-VІІІ дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України від 12.07.2018 № 2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, оскільки вказана норма призвела до покращення правового становища суддів.
Відтак, право на зарахування стажу роботи в галузі права три роки мають судді, яких було призначено на посаду судді вперше згідно з вимогами, встановленими ч. 2 ст. 127 Конституції України на день їх обрання.
З огляду на наведене вище, колегія суддів вважає підставним висновок суду першої інстанції, про наявність у позивача права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку додатково трьох років роботи в галузі права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 21 липня 2021 року у справі № 344/5707/19 – без змін
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 02 листопада 2021 року