П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

        01 грудня 2021 року                                                                                                  місто Київ 
 
Єдиний унікальний номер справи 373/1376/20
Номер провадження  22-ц/824/13512/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача -  Вербової І.М.,  суддів Головачова Я. В., Соколової В. В., 
 
за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,
 
вивчивши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Свояка Д. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської районної державної адміністрації Київської області про позбавлення батьківських прав, 
 
в с т а н о в и в :
 
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати на оплату судового збору.
 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що  ОСОБА_2 після розірвання шлюбу із матір`ю позивача, вихованням останнього не займається, не проявляє заінтересованості до його життя, не цікавиться станом його здоров`я, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, матеріально не забезпечує. 
 
Позивач зазначає, що відповідач повністю припинив спілкування з матір`ю позивача та не надає допомоги на його утримання. Крім того, відповідач не сплачує аліменти на утримання позивача та фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків.
 
Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2021 року (т. І а.с. 209-212) у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , орган опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської районної державної адміністрації Київської області про позбавлення батьківських прав, відмовлено.
 
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 19 серпня 2021 року ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги, задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що незважаючи на доведеність позовних вимог, суд відмовив позивачу у задоволенні позову. 
 
Скаржник зазначає, що починаючи з 2012 року відповідач не приймає участі у вихованні та житті позивача. Натомість, чоловік матері скаржника, з яким він мешкає однією сім`єю з 2007 року, має намір усиновити останнього. 
 
На думку скаржника, суд першої інстанції посилаючись на висновки Верховного Суду викладені у постанові від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13192/19-ц, не вірно застосував положення ст. ст. 19, 164 СК України, чим порушив норми матеріального права. 
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні  з повідомленням учасників справи.
 
01 грудня 2021 року відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу з якого вбачається, що останній не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.
 
З вказаного відзиву вбачається, що відповідач не сплачував аліментів на утримання сина, оскільки не мав можливості. Разом з тим, останній зазначає, що на даний час він офіційно працевлаштований та має стабільну заробітну плату. Крім того, відповідач бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні.
 
У судовому засіданні скаржник та його представник - адвокат Терехов М. С., та третя особа ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити з підстав, зазначених у ній.
 
Відповідач заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.
 
Треті особи Орган опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської районної державної адміністрації Київської області до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується звітом про відправку судової повістки-повідомлення у зв`язку з чим, колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явились.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
 
Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу у повинен застосовуватися у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону, не можливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Разом з тим, окремі дії відповідача свідчать про його намагання змінити свою поведінку у кращу сторону.Доказів неможливості зміни поведінки відповідача по відношенню до свого сина у кращу сторону, матеріали справи не містять.
 
Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
 
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_1 , батьками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т. І а.с. 11).
 
23 серпня 2007 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , розірвано (т. І а.с. 12).
 
28 листопада 2007 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб (т. І а.с. 15).
 
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, у ОСОБА_2 наявна заборгованість по аліментам  на утримання сина ОСОБА_1 , яка станом на 26 серпня 2020 року становить 231 425 грн. (т. І а.с. 16).
 
Згідно характеристики виданої 22 липня 2020 року загальноосвітнім навчальним закладом І-ІІІ ступенів Скандинавська гімназія, мати учня, ОСОБА_3 , приділяє належну увагу вихованню сина. Постійно підтримує зв`язок зі школою та класним керівником, систематично відвідує батьківські збори, всіляко сприяє всебічному розвитку ОСОБА_1 , оплачує його заняття на гуртках та у центрі вивчення іноземних мов. Батько жодного разу не відвідував батьківських зборів та гімназію, не спілкувався з класним керівником. Учнем увесь час опікується мама (т. І а.с. 17).
 
Із акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 ,  останній проживає разом із матір`ю, вітчимом та сестрою по АДРЕСА_1 . Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: окрема кімната, діжко, місце для навчання та дозвілля (т. І а.с. 19).
 
Із висновку органу опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації Київської області № 48/07-46-3263 від 14 грудня 2020 року вбачається, що неповнолітній ОСОБА_1 проживає разом із матір`ю в селі Гора Бориспільського району, для нього створені всі належні умови для проживання та виховання. Зі слів ОСОБА_3 батько дитини ОСОБА_2 не цікавиться здоров`ям сина, не бере участі у його вихованні, повністю нехтує своїми батьківськими обов`язками. За інформацією неповнолітнього ОСОБА_1 , батько з ним не спілкується, не приймає участі у його вихованні та розвитку, а також зазначив, що батька ОСОБА_2 взагалі близько десяти років не бачив. Орган опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації Київської області вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітнього сина (т. І а.с. 38-39).
 
Із розпорядження Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації №896 від 07 вересня 2007 року вбачається, що ОСОБА_2 встановлено час спілкування із сином ОСОБА_1 - щосуботи з 10:00 до 18:00 (т. І а.с. 136).
 
Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків вбачається, що у період з третього кварталу 2018 року по третій квартал 2019 року; другий, третій квартал 2020 року, ОСОБА_2 офіційно не був працевлаштований (т. І. а.с. 158-159).
 
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
 
Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
 
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
 
Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
 
Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
 
Пунктом 2 частиною 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
 
У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
 
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.
 
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
 
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
 
Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
 
За положеннями статті 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини.
 
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
 
Під час перегляду оскаржуваного рішення колегією суддів встановлено, що ОСОБА_2 заперечує проти позбавлення його батьківських прав та бажає приймати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні сина ОСОБА_1 .
 
У серпні 2007 року ОСОБА_2 звернувся до Служби у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації із заявою, щодо встановлення годин зустрічі з батьком.
 
Розпорядженням Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації № 896 від 07 вересня 2007 року, ОСОБА_2 встановлено час спілкування із сином ОСОБА_1 - щосуботи з 10:00 до 18:00.
 
Наявні в матеріалах справи докази, не дають підстави вважати, що ОСОБА_2 нехтує батьківськими обов`язками та не бажає приймати участь у вихованні дитини ОСОБА_1 .
 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, а відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.
 
Посилання скаржника на наявність заборгованості по аліментах, не може свідчити про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків.
 
Посилання скаржника на те, що чоловік його матері з яким він мешкає однією сім`єю з 2007 року, має намір його усиновити, не може бути підставою для задоволення даного позову, так як не є доказом ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. 
 
Посилання скаржника на те, що з 2012 року відповідач не приймає участі у його вихованні та житті, не може бути безумовною підставою для позбавлення батьківських прав, так як є крайнім заходом впливу, та беручи до уваги те, що відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав та бажає приймати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні сина.
 
Посилання скаржника на порушення норм матеріального права у зв`язку не вірним застосуванням положень ст. ст. 19, 164 СК України, є помилковим.
 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.
 
Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування судового рішення, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
 
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим. 
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2021 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 03 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач:                                                                           І.М. Вербова

Судді:                                                                                                           Я. В. Головачов  

                                                                                                                    В. В. Соколова