ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/25119/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Пащенко К.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  27 жовтня 2021 року                                                                      м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Василенка Я.М.,
за участі секретаря судового засідання                                        Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу старшого державного виконавця Танащук Олесі Миколаївни Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до старшого державного виконавця Танащук Олесі Миколаївни Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,   Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,  третя особа - ОСОБА_2 , про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,
  В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Танащук Олесі Миколаївни, у якому, з урахуванням заяви від 22.03.2021 про зміну предмету позову, просила суд:
-          визнати дії старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м.   Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.   Київ) Танащук Олесі Миколаївни неправомірними;
-          постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП            № 62902310 від 17.09.2020, постанову про стягнення виконавчого збору ВП №   62902310 від 29.09.2020 та похідні від них постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №  63197113 від 02.10.2020 про стягнення виконавчого збору у розмірі 10000,00 грн., постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №  63197152 від 02.10.2020 про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 195,30 грн. - визнати протиправними та скасувати.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2021 р. поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду в частині оскарження постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №   62902310 від 17.09.2020 та постанови про стягнення виконавчого збору ВП №   62902310 від 29.09.2020. Позов задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано:
- постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП                        №   62902310 від 17.09.2020;
- постанову про стягнення виконавчого збору ВП №   62902310 від 29.09.2020;
- постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №   63197152 від 02.10.2020 про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 195,30 грн.;
- постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №   63197113 від 02.10.2020 про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 000,00 грн.
У іншій частині позову відмовлено.   
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне зясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 06.10.2021.
У судовому засіданні 06.10.2021 продовжено строк розгляду справи та   оголошено по справі перерву до 27.10.2021.
Апелянт у судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги, просила їх задовольнити.
Позивач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 28.08.2020 старшим державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Танащук Олесею Миколаївною, за заявою ОСОБА_2 про примусове виконання рішення,   відкрито виконавче провадження № 62902310, з примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду м. Києва від 26.12.2019 № 752/13843/16-ц про: «Усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 і належить їй на праві власності шляхом виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 ».
Стягувачем за виконавчим провадженням № 62902310 є ОСОБА_2 , а боржником - ОСОБА_1 .
За п. 2 цієї постанови, боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
17.09.2020 Танащук О.М. складено акт державного виконавця, згідно якого, неможливою була перевірка виконання рішення, позаяк, відсутнім був доступ до квартири.
У цей же день відповідачем, з метою неупередженого, своєчасного і в повному обсязі виконання рішення та, керуючись положеннями Закону України «Про виконавче провадження», винесена вимога виконавця, за якою, боржнику та стягувачу бути присутніми 29.09.2020 о 12:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 для виконання вищезазначеного рішення.
29.09.2020 відповідачем складено акт, зі змісту якого випливає про самостійне виселення боржником із квартири АДРЕСА_1 , після відкриття виконавчого провадження; особисті речі боржника у квартирі відсутні.
17.09.2020 Танащук О.М. винесено постанову ВП № 62902310 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження - 195,30 грн., а 29.09.2020 прийнято постанову ВП               № 62902310 про стягнення виконавчого збору - 10000,00 грн.
Надалі, позивачем отримано постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.10.2020 ВП № 63197113 та ВП № 63197152 про стягнення виконавчого збору - 10000,00 грн. та про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження - 195,30 грн.
Стверджуючи про протиправність дій відповідача з винесення оскаржуваних постанов в аспекті порушення ним процедури проведення виконавчих дій, а також, вказуючи на неправомірність оспорюваних рішень, позивач звернулась за захистом свої прав до суду.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з наступного:
-          оскільки до 22.09.2020 ОСОБА_1 було надано строк для виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/13843/16-ц, то після спливу цієї дати (наступного робочого) відповідач-1 мав перевірити виконання боржником рішення про його виселення, однак, судом було констатовано відсутність в матеріалах справи доказів здійснення Танащук О.М. перевірки виконання ОСОБА_1 рішення Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/13843/16-ц про виселення після 22.09.2020;
-          приймаючи до уваги винесення відповідачем-1 вимоги 17.09.2020, тобто, в межах встановленого ч. 6 ст. 26 Закону, строку для самостійного виконання позивачем рішення Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/13843/16-ц, зважаючи на отримання останнім вимоги також в межах цього строку, прийняття відповідачем-1 вимоги виконавця відбулося в рамках строків, визначених ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» для виконання рішення ОСОБА_1 ;
-          також, за висновками суду першої інстанції, постанова від 17.09.2020 винесена відповідачем-1 не одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження від 28.08.2020, що свідчить про прийняття такої з недотриманням процедури, передбаченою «Інструкцією з організації примусового виконання рішень».
Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк, нею було проведено вчасно та в повному обсязі всі належні дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а також, вчинено дії з примусового виконання рішення суду, що, на переконання апелянта, прямо вказує на обовязок боржника сплатити виконавчий збір, адже виконання відбулося вже після відкриття виконавчого провадження, тобто, примусово. Крім того, апелянт вказує на те, що боржник вчасно не повідомила про добровільне виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва, а її відсутність при виконавчих діях, не може бути підставою для не сплати виконавчого збору. Крім того, в актах державного виконавця від 29.09.2020, які підписані сторонами виконавчого провадження, зазначено, що боржники виселилися із квартири АДРЕСА_1 самостійно та після відкриття виконавчого провадження. Оскільки зауважень та заперечень щодо складених актів державного виконавця від 29.09.2020 не надходило, таким чином, боржник ОСОБА_1 погодилась із викладеним у акті державного виконавця.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII), Інструкцією з організації примусового виконання рішень, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до положень статті 10 Закону № 1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Згідно з приписами частини першої   статті 18 Закону № 1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим  Законом  заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
У силу змісту пункту 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у   статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини 5 статті 26 Закону № 1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати    декларацію про доходи  та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому  статтею 27 цього Закону.
Так, згідно з ч. 6 статті 26 Закону № 1404-VIII, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Положеннями ст. 28 Закону № 1404-VIII, передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених   пунктами 1-4   частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
Відповідно, протягом 10 робочих днів з моменту отримання постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику визначено строк для виконання рішення.
Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що 28.08.2020 старшим державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у     м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Танащук Олесею Миколаївною, за заявою ОСОБА_2 про примусове виконання рішення,   відкрито виконавче провадження № 62902310, з примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду м. Києва від 26.12.2019 № 752/13843/16-ц про усунення ОСОБА_2 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 і належить їй на праві власності шляхом виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 .
При цьому, важливим є те, що постанову від 28.08.2020 ВП № 62902310 отримано ОСОБА_1 08.09.2020, що підтверджується витягом про вручення поштового відправлення № 0302210838194 (трекінг відстеження поштової кореспонденції), з огляду на що, до 22.09.2020 боржнику було надано строк для виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/13843/16-ц.
У свою чергу, згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного   частиною шостою   статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення.
У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово.
Державний виконавець призначає день і час примусового виселення, про що письмово інформує боржника. Боржник вважається повідомленим про його примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем.
Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового виселення, під час виконання рішення про виселення боржника не є перешкодою для його виселення.
Тож, оскільки до 22.09.2020 ОСОБА_1 було надано строк для виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/13843/16-ц, то, після спливу цієї дати (наступного робочого) державний виконавець мала перевірити виконання боржником рішення про його виселення.
Суд першої інстанції вказав на відсутність в матеріалах справи доказів здійснення          виконавцем Танащук О.М. перевірки виконання ОСОБА_1 рішення Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/13843/16-ц про виселення після 22.09.2020.
У відповідності до п. 9 розд. І Інструкції з організації примусового виконання рішень, вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених   Законом, та є обов`язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення. Вимога підписується виконавцем та надсилається поштою чи іншими засобами зв`язку або вручається виконавцем особі, яка зобов`язана вчинити дії.
Як свідчать матеріали справи, 17.09.2020 Танащук О.М. складено акт державного виконавця, згідно якого, неможливою була перевірка виконання рішення, позаяк, відсутнім був доступ до квартири. Цього ж дня відповідачем-1, з метою неупередженого, своєчасного і в повному обсязі виконання рішення та керуючись положеннями Закону України «Про виконавче провадження», винесена вимога виконавця, за якою боржнику та стягувачу бути присутніми 29.09.2020 о 12:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 для виконання вищезазначеного рішення.
22.09.2020 ОСОБА_1 отримано вимогу від 17.09.2020, що підтверджується витягом про вручення поштового відправлення № 0302210815712.
За таких обставин, приймаючи до уваги винесення відповідачем-1 вимоги 17.09.2020, тобто, в межах встановленого ч. 6 ст. 26 Закону строку для самостійного виконання позивачем рішення Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/13843/16-ц, зважаючи на отримання останнім вимоги також в межах цього строку, прийняття відповідачем-1 вимоги виконавця відбулося в рамках строків, визначених ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» для виконання рішення ОСОБА_1 , що вказує на порушення державним виконавцем встановленої процедури, на що, цілком обґрунтовано звернув увагу суд першої інстанції. 
Крім того, 29.09.2020 відповідачем-1 складено акт, зі змісту якого, випливає про констатацію самостійного виселення боржником із квартири АДРЕСА_1 , після відкриття виконавчого провадження, адже особисті речі боржника у квартирі відсутні.
У цей же день, державним виконавцем Танащук О.М., через виконання ОСОБА_1 фактично та в повному обсязі самостійно рішення після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 62902310.
Колегія суддів наголошує на тому, що, враховуючи п. 8 розд. І Інструкції та приписи ч. 1 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження», щодо перевірки державним виконавцем виконання боржником рішення про його виселення, наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного   частиною шостою   статті 26 цього Закону, вбачається відсутність зазначення у акті державного виконавця відомостей про здійснення ним перевірки виконання ОСОБА_1 рішення про її виселення в період, як з моменту відкриття ВП № 62902310, так і в період з 22.09.2020 по 29.09.2020.
Тож, з огляду на складення 29.09.2020 відповідачем-1 акта з встановленням обставин самостійного виселення боржником із квартири АДРЕСА_1 , з урахуванням відсутності здійснення Танащук О.М. перевірки виконання ОСОБА_1 рішення Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/13843/16-ц про виселення після 22.09.2020 до 29.09.2020, підтверджуються доводи сторони позивача про відсутність вчинення відповідачем-1 примусових дій направлених на виселення Танащук О.М. , так і щодо недотримання   процедури проведення виконавчих дій, зокрема, наразі, стосовно винесення відповідачем-1 вимоги з примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду м. Києва від 26.12.2019 № 752/13843/16-ц до завершення встановлених Законом строків для самостійного виконання боржником рішення.
Відповідно до норм ч. ч. 1-3 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Згідно із частиною п`ятою  статті 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому       Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього       Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до   Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі   пункту 9   частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі   пункту 17   частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4   підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України" та   пунктом 9-15   розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (ч. 9).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність реального примусового виселення позивача з боку відповідача-1, з огляду на що, при прийнятті оскаржуваної постанови від 29.09.2020 про стягнення виконавчого збору, дійсно, відповідач-1 діяв без урахування всіх обставин, відтак, наявні підстави для визнання такої протиправною та скасування у судовому порядку.
Щодо висновків суду в частині визнання протиправними та скасування постанов про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №   62902310 від 17.09.2020 і постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №   63197152 від 02.10.2020 про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 195,30 грн., колегія суддів зауважує таке.
Згідно з частиною першою та другою статті 42 Закону № 1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.
Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.
Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України (частина третя статті 42 Закону № 1404-VIII).
На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення (частина четверта статті 42 Закону № 1404-VIII).
Отже, повноваження державного виконавця приймати постанову про стягнення з боржника витрати виконавчого провадження прямо визначені статтею 42 Закону № 1404-VIII.
Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню визначає «Інструкція з організації примусового виконання рішень».
Згідно з пунктом 1 розділу VI Інструкції № 512/5, фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.
Пунктом 2 розділу VI «Інструкції з організації примусового виконання рішень», передбачено, що витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.
Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.
Водночас, за даних обставин, вбачається, що постанова від 17.09.2020 винесена відповідачем-1 не одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження від 28.08.2020, що свідчить про прийняття такої з недотриманням процедури, передбаченою Інструкцією з організації примусового виконання рішень, а тому, прийняття оскаржуваної постанови від 17.09.2020 про розмір витрат виконавчого провадження відбулося не у відповідності до приписів п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 КАС України, що є свідченням прийняття такого рішення, як невмотивованого, у зв`язку із чим, наявні правові підстави для визнання його протиправним та скасування у судовому порядку. Висновки суду першої інстанції в цій частині є правильними.
          Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.          
Керуючись ст. ст. 243, 250, 287, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,
        
   П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу старшого державного виконавця Танащук Олесі Миколаївни Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2021 р. - залишити без змін.

          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                            О.М. Ганечко

Судді                                                                                                         В.В. Кузьменко

                                                                                                              Я.М. Василенко