УХВАЛА

23 листопада 2021 року 
м. Київ

Справа №  921/574/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Ткаченко Н.Г. - головуючого, Жукова С.В., Огородніка К.М.,

перевіривши касаційну скаргою Головного управляння Державної податкової служби у Тернопільській області та додані до неї матеріали
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.09.2021
та ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 20.05.2021 в частині відхилених кредиторських вимог Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області як відокремленого підрозділу ДПС України
у справі №921/574/20
за заявою Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України 
про банкрутство,-

ВСТАНОВИВ:

До Касаційного господарського суду у складі Верховного суду надійшла касаційна скарга ГУ ДПС у Тернопільській області на постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.09.2021 та ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 20.05.2021 в частині відхилених кредиторських вимог ГУ ДПС у Тернопільській області як відокремленого підрозділу ДПС України у справі №921/574/20.

Перевіривши касаційну скаргу ГУ ДПС у Тернопільській області та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку про повернення касаційної скарги без розгляду з огляду на таке.

Статтею 287 ГПК України, передбачено право на касаційне оскарження судових рішень.

Форма та зміст касаційної скарги передбачені ст.290 ГПК України.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у п. 1, 4 ч. 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Згідно п.5 ч. 2 ст. 290 ГПК України, у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Касаційна скарга ГУ ДПС у Тернопільській області не відповідає вимогам п. 5 ч.2 ст. 290 ГПК України, оскільки по суті зводиться до власного викладення фактичних обставин справи та незгоди скаржника з ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 20.05.2021 у справі №921/574/20 щодо розгляду кредиторських (грошових) вимог, однак не містить ніяких обґрунтувань та передбаченої (передбачених) ст.287 ГПК України підстави (підстав) оскарження судового рішення, що є підставою для повернення касаційної скарги без розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 292 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Оскільки касаційна скарга ГУ ДПС у Тернопільській області на постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.09.2021 та ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 20.05.2021 в частині відхилених кредиторських вимог ГУ ДПС у Тернопільській області як відокремленого підрозділу ДПС України у справі №921/574/20 не відповідає вимогам ст. 290 ГПК України, то така касаційна скарга не приймається до розгляду і підлягає поверненню на підставі п. 4 ч. 4 ст. 292 ГПК України.

Крім того, відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 290 ГПК у касаційній скарзі повинно бути зазначено перелік доданих до скарги документів. 

Згідно з ч. 4 ст. 290 ГПК України, до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, за наявності та документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Проте, до касаційної скарги ГУ ДПС у Тернопільській області не додано документів що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, які зазначені в додатках до касаційної скарги та докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга ГУ ДПС у Тернопільській області підлягає поверненню, то клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Західного апеляційного господарського суду від 27.09.2021 та ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 20.05.2021 в частині відхилених кредиторських вимог ГУ ДПС у Тернопільській,  колегією суддів не розглядається.

Водночас, колегія суддів зазначає, що ГУ ДПС у Тернопільській області не позбавлено можливості повторно звернутися до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою, оформленою належним чином відповідно до вимог ст. ст. 119, 287-291 ГПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 234, 235, п. 4 ч. 4 ст. 292 ГПК України, Суд 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ГУ ДПС у Тернопільській області на постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.09.2021 та ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 20.05.2021 в частині відхилених кредиторських вимог ГУ ДПС у Тернопільській області як відокремленого підрозділу ДПС України у справі №921/574/20 повернути без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий, суддя                                                                      Ткаченко Н.Г.

Судді                                                                                           Жуков С.В.

                                                                                          Огороднік К.М.