ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" вересня 2021 р.           Справа№ 910/3312/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Разіної Т.І.
суддів:            Іоннікової І.А. 
          Тарасенко К.В. 
 
Секретар судового засідання: Безрадна А.Л.
За участю представників учасників процесу: 
від позивача: не з`явився;
від відповідача не з`явився.
Розглянув у відритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства       "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 у справі №910/3312/21 (суддя В.С. Ломака, м. Київ, повний текст складено 11.05.2021)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс", м. Київ,
до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ,
про стягнення 72 943,05 грн,

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд 

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" (далі - позивач/ТОВ "Лемтранс") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач/АТ "Українська залізниця") про стягнення 72 943,05 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, як перевізник, належним чином не виконав зобов`язань щодо збереження та забезпечення схоронності і цілісності вагонів №№ 56863129, 61958658, 53066320, 55006498, 52276540, 55616635, 55161780, 60726528, 53544318, 53171856, 56237001, 54038989, 62030325, 58941261, 56956287, 53485009, 53413381, 66385915, 53412219, 59952572, 53535837, які перебувають у власності та оренді позивача, у зв`язку з чим такі вагони були розукомплектовані, а ТОВ "Лемтранс" було завдано збитків, пов`язаних з ремонтом зазначених вагонів, на загальну суму 72 943,05 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 у справі №910/3312/21 позовні вимоги задоволено повністю. 
Стягнуто з АТ "Українська залізниця" на користь ТОВ "Лемтранс" 72   943,05 грн збитків та 2   270,00 грн судового збору.
Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що позивачем належними та допустимими доказами доведений повний склад цивільного правопорушення, необхідний для стягнення з відповідача на користь позивача збитків у розмірі 72   943,05 грн, понесених у зв`язку із розукомплектуванням вагонів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з прийнятим рішенням АТ "Українська залізниця" (далі - скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 у справі №910/3312/21 в повному обсязі та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга АТ "Українська залізниця" обґрунтована  порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права, зокрема,- ст.ст. 6, 110 Статуту залізниці України, а також порушенням норм процесуального права, а саме- ст. 238 Господарського процесуального кодексу України.
Скаржник зазначає, що місцевим господарським судом не взято до уваги той факт, що складання актів форми ВУ-23 по вагонах №№61958658, 52276540, 55616635, 55161780, 60726528, 53171856, 56237001, 62030325, 599522572, 53535837 відбулось поза межами їх перевезень, а саме: по вагону №61958658 за три доби до початку перевезення; по вагонах №52276540, 55616635, 55161780, 60726528, 53171856, 56237001, 62030325, 599522572, 53535837 через кілька годин після закінчення перевезення.
Таким чином, на думку скаржника, факт незбереження майна під час перевезення по вказаним вагонам не доведений позивачем належним  та допустимими доказами.
Скаржник також зазначає про те, що накладні, за якими вагони позивача слідували як вантаж на своїх осях, в графі «Найменування вантажу» не містить запису щодо перевезення вантажу в супроводі провідника. Відтак, відправник вагонів позивача як вантажу на своїх осях (ПрАТ «МК «Азовсталь») відповідно до ст. 110 Статуту Залізниць України не виконав обов`язку щодо збереження  не забезпечивши його супроводження провідником.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
14.07.2021 від  позивача через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу ,  у яких останній просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а  рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 у справі №910/3312/21.
Позивач у запереченнях на апеляційну скаргу відповідача указував на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування - відсутні.   

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2021 апеляційну скаргу АТ "Українська залізниця" передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді: Разіна Т.І., суддів: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.
08.06.2021 Північним апеляційним господарським судом складено АКТ, де зазначено, що під час розкриття конверта, який надійшов від Акціонерного товариства "Українська залізниця", не виявилось вказаного у додатках документу, а саме: доказів направлення копії апеляційної скарги позивачу.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 апеляційну скаргу АТ "Українська залізниця" залишено без руху.
06.07.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника скаржника надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 задоволено клопотання АТ "Українська залізниця" та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 у справі № 910/3312/21; відкрито апеляційне провадження у справі №910/3312/21; розгляд апеляційної скарги АТ "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 у справі №910/3312/21  призначено на     31.08.2021 на 12 год. 30 хв.; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 у справі  № 910/3312/21  до закінчення її перегляду в апеляційному порядку
У зв`язку з перебуванням головуючої судді Разіної Т.І. з 31.08.2021 на лікарняному, судове засідання, призначене на 31.08.2021, не відбулося. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2021 у справі №910/3312/21 розгляд апеляційної скарги призначено на 28.09.2021.

Явка представників сторін
У судове засідання 28.09.2021 представники сторін не з`явилися. 
Позивач у запереченнях на апеляційну скаргу від 14.07.2021 та у клопотанні від 24.09.2021  просив здійснювати розгляд справи без участі представника ТОВ "Лемтранс". 
Відповідач (скаржник) у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомив про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень.
Заяв/клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги від відповідача  через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду не надходило.
Відповідно до ч. 12   ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання у даній справі, явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони (ст. 42 ГПК України), зважаючи на відсутність від  відповідача клопотань/заяв про відкладення розгляду справи з поданням відповідних доказів, а також враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності  позивача та відповідача .

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як убачається із матеріалів справи, у жовтні 2020 року АТ "Українська залізниця" було здійснено перевезення вагонів №№ 56863129, 61958658, 53066320, 55006498, 52276540, 55616635, 55161780, 60726528, 53544318, 53171856, 56237001, 54038989, 62030325, 58941261, 56956287, 53485009, 53413381, 66385915, 53412219, 59952572, 53535837, які належали та перебували в користуванні (оренді) позивача, що підтверджується накладними № 51065787, 51153948, 51130854, 51258010, 51203818, 51216869, 51288959, 51276087, 51318517, 51288967, 51303527, 51318509, 51377869, 51407930, 51434389.
На станції Сартана (код станції 484809) було встановлено разобладнання ручного стояночного гальма відповідних вагонів, про що було складено повідомлення форми ВУ-23М від 06.10.2020 № 7490 (номер вагону 56863129), від 11.10.2020 № 7596 (номер вагону 61958658), від 11.10.2020 № 9621 (номер вагону 53066320), від 11.10.2020 № 9615 (номер вагону 55006498), від 19.10.2020 № 9919 (номер вагону 52276540), від 15.10.2020      № 9794 (номер вагону 55616635), від 15.10.2020 № 9812 (номер вагону 55161780), від 15.10.2020 № 9813 (номер вагону 60726528), від 16.10.2020 № 9859 (номер вагону 53544318), від 21.10.2020 № 9993 (номер вагону 53171856), від 20.10.2020 № 9975 (номер вагону 56237001), від 23.10.2020 № 97 (номер вагону 54038989), від 21.10.2020 № 9992 (номер вагону 62030325), від 22.10.2020 № 68 (номер вагону 58941261), від 22.10.2020 № 67 (номер вагону 56956287), від 23.10.2020 № 102 (номер вагону 53485009), від 27.10.2020 № 211 (номер вагону 53413381), від 28.10.2020 № 262 (номер вагону 66385915), від 28.10.2020       № 263 (номер вагону 53412219), від 30.10.2020 № 324 (номер вагону 59952572) та від 30.10.2020 № 321 (номер вагону 53535837).
З метою складання комерційних актів форми ГУ-22 ТОВ "Лемтранс" звернулось із заявами № 8146/ДВ від 07.12.2020 та № 8148/ДВ від 07.12.2020 до начальника станції Сартана структурного підрозділу "Станція Маріуполь-Порт" регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".
Також, з метою складання актів про пошкодження вагонів форми ВУ-25М позивач звернувся із заявами № 8147/ДВ від 07.12.2020 та 8149/ДВ від 07.12.2020 до начальника структурного підрозділу "Волноваське вагонне депо" регіональної філії "Донецька залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця".
Крім того, ТОВ «Лемнтранс» звернулося до директора регіональної філії "Донецька залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" зі скаргами № 8586/ДВ від 23.12.2020, № 8588/ДВ від 23.12.2020 на дії начальника станції "Сартана" структурного підрозділу "Станція Маріуполь-Порт" регіональної філії "Донецька залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця".
Водночас, позивач звернувся до начальника структурного підрозділу "Служба вагонного господарства" регіональної філії "Донецька залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" зі скаргами № 8587/ДВ від 23.12.2020 та № 8589/ДВ від 23.12.2020 на дії начальника структурного підрозділу "Волноваське вагонне депо" регіональної філії "Донецька залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця".
Товариство з обмеженою відповідальністю «Лемтранс» зазначає, що акти форми ГУ-22 та ВУ-25М  відповідачем позивачу надані не були.
За наслідками встановлення розукомплектування зазначених вагонів останні було направлено на технічне обслуговування, для забезпечення відновлення яких Товариством було придбано та передано структурному підрозділу "Волноваське вагонне депо" регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" необхідні деталі на загальну суму 62 257,20 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями договору поставки № 59/14 від 10.02.2014 та специфікації № 58 від 08.07.2020, договору поставки № 710/16 від 01.11.2016 та специфікації № 51 від 02.01.2020, а також копіями платіжних доручень № 6794 від 10.07.2020, № 7216 від 27.07.2020, № 976 від 07.02.2020.
Відновлення визначених вагонів шляхом встановлення закуплених Товариством деталей здійснювалося структурним підрозділом "Волноваське вагонне депо" регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" згідно з укладеним між позивачем та залізницею договором на технічне обслуговування власних вантажних вагонів з відчепленням від 28.12.2019 року № Дон/В-19500/НЮ-п, що підтверджується відповідним актом № 24 від 31.10.2020.
Загальна вартість витрат позивача по встановленню (технічному обслуговуванню вагонів) деталей на вагони склала 8 400,21 грн та була оплачена позивачем відповідно до платіжних доручень № 7736 від 07.08.2020, № 10001 від 20.10.2020.
Звертаючись з позовними вимогами, позивач зазначав, що відповідач, як перевізник, належним чином не виконав зобов`язань щодо збереження та забезпечення схоронності і цілісності вагонів №№ 56863129, 61958658, 53066320, 55006498, 52276540, 55616635, 55161780, 60726528, 53544318, 53171856, 56237001, 54038989, 62030325, 58941261, 56956287, 53485009, 53413381, 66385915, 53412219, 59952572, 53535837, які перебувають у власності та оренді позивача, у зв`язку з чим позивачу було завдано збитків у загальному розмірі 72 943,05 грн, пов`язаних з відновленням зазначених вагонів.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них (ст. 908 ЦК України).
Статтею 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з пунктом 2  Статуту залізниць України, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457,  Статут залізниць України  (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних підїзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.
Згідно зі статтею 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
Накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення ( ст. 6 Статуту).
Як убачається із матеріалів справи,  залізничними накладними №№ 51065787, 51153948, 51130854, 51258010, 51203818, 51216869, 51288959, 51276087, 51318517, 51288967, 51303527, 51318509, 51377869, 51407930, 51434389 підтверджується факт прийняття відповідачем та здійснення перевезення вагонів  позивача (власних та орендованих) за     №№ 56863129, 61958658, 53066320, 55006498, 52276540, 55616635, 55161780, 60726528, 53544318, 53171856, 56237001, 54038989, 62030325, 58941261, 56956287, 53485009, 53413381, 66385915, 53412219, 59952572, 53535837.
Частинами 1, 3 ст. 314 ЦК України, положення яких кореспондуються з положеннями ст. 924 ЦК України, встановлено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.
Відповідно до пункту 6.4. Правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених  наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 28.09.2004 №856, порожні власні вагони перевозяться за перевізними документами, в яких в графі 20 "Найменування вантажу" вказується "Власний вагон (найменування власника) направляється до пункту навантаження (у ремонт тощо)".
Як правильно встановлено судом першої інстанції, АТ "Українська залізниця" було здійснено перевезення вагонів №№ 56863129, 61958658, 53066320, 55006498, 52276540, 55616635, 55161780, 60726528, 53544318, 53171856, 56237001, 54038989, 62030325, 58941261, 56956287, 53485009, 53413381, 66385915, 53412219, 59952572, 53535837, які належали та перебували в користуванні (оренді) позивача, що підтверджується накладними № 51065787, 51153948, 51130854, 51258010, 51203818, 51216869, 51288959, 51276087, 51318517, 51288967, 51303527, 51318509, 51377869, 51407930, 51434389.
Відповідно до ст. 8 Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам,    громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, у тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.
За приписами пункту 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 29 січня 2015 року № 17, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.
Відповідно до пункту 4.1 вказаних Правил випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).
При цьому, місцевим господарським судом вірно зазначено зазначає про те, що прийняття відповідачем до перевезення спірних вагонів свідчить про те, що останні перебували у технічно справному стані.
Відповідно до пункту 6.2.7 Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, затвердженої наказом Укрзалізниці № 264-Ц від 28.10.1997 (зі змінами та доповненнями згідно наказом № 312-Ц від 07.06.2001), забороняється ставити в склад потягу вагони, гальмівне обладнання яких має хоча б одну з наступних несправностей: несправні повітророзподільники, електроповітророзподільники, електричний ланцюг ЕПГ (у пасажирському поїзді), авторежим, кінцевий або роз`єднувальний кран, випускний клапан, гальмівний циліндр, резервуар, робоча камера.
Згідно з пунктом 6.2.1 зазначеної Інструкції при технічному обслуговуванні вагонів слід перевіряти дію автогальм на чутливість до гальмування і відпускання. Повітророзподільники й електроповітророзподільники, що працюють незадовільно, замінити справними.
Таким чином, розукомплектування ручного стояночного гальма є саме пошкодженням вагону, а його несправність є забороною для поставлення такого вагону в склад потягу.
Матеріали справи свідчать,  що на станції Сартана (код станції 484809) було встановлено разобладнання ручного стояночного гальма відповідних вагонів, про що було складено повідомлення форми ВУ-23М 06.10.2020 № 7490, від 11.10.2020 № 7596, від 11.10.2020 № 9621, від 11.10.2020 № 9615, від 19.10.2020 № 9919, від 15.10.2020 № 9794, від 15.10.2020 № 9812, від 15.10.2020 № 9813, від 16.10.2020 № 9859, від 21.10.2020 № 9993, від 20.10.2020 № 9975, від 23.10.2020 № 97, від 21.10.2020 № 9992, від 22.10.2020 № 68, від 22.10.2020 № 67, від 23.10.2020 № 102, від 27.10.2020 № 211, від 28.10.2020 № 262, від 28.10.2020 № 263, від 30.10.2020 № 324 та від 30.10.2020 № 321.
Згідно з пунктами 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 року № 113, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.
Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.
З матеріалів справи вбачається, що вагони №№ 56863129, 61958658, 53066320, 55006498, 52276540, 55616635, 55161780, 60726528, 53544318, 53171856, 56237001, 54038989, 62030325, 58941261, 56956287, 53485009, 53413381, 66385915, 53412219, 59952572, 53535837 були відремонтовані, що підтверджується відповідним актом, копія якого долучена позивачем до позовної заяви.
Загальна вартість робіт з відновлення, оплачених позивачем, становить 8 400,21 грн.
При цьому, вищевказані деталі загальною вартістю 62 257,20 грн, встановлені на належні позивачу вагони, були придбані ТОВ «Лемнтрас» за власні кошти у контрагентів.
Доданими до матеріалів справи документами підтверджується понесення позивачем витрат на відновлення внаслідок розукомплектування вагонів № 56863129, 61958658, 53066320, 55006498, 52276540, 55616635, 55161780, 60726528, 53544318, 53171856, 56237001, 54038989, 62030325, 58941261, 56956287, 53485009, 53413381, 66385915, 53412219, 59952572, 53535837, які належали та перебували в користуванні (оренді) Товариства, при їх перевезенні Залізницею на загальну суму 72 943,05 грн., яка складається з вартості придбаних взамін втрачених деталей у розмірі 62 257,20 грн. та вартості робіт у розмірі 8 400,21 грн.
Крім того, позивачем було здійснено транспортування пошкоджених вагонів до місця їх ремонту, що підтверджується накладними, долученими позивачем до матеріалів справи.
Загальна вартість витрат по транспортуванню розукомплектованих вагонів до структурного підрозділу "Волноваське вагонне депо" регіональної філії "Донецька залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" для виконання робіт по встановленню деталей на розукомплектовані вагони становить 2 285,64 грн. 
Здійснення Товариством витрат на транспортування пошкоджених вагонів для здійснення ремонту підтверджується копією особового рахунку № 8208503 (розширений) за жовтень 2020 року та відповідними переліками, копії яких наявні у матеріалах справи.
Відповідно до пункту 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 року № 113, сума збитків за пошкодження вагона складається з:
- витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15 листопада 1999 року № 551, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;
- вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;
- витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;
- плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням, визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ст. 16 ЦК України).
Стаття 224 ГК України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.
Вимогами статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).
Статтею 225 ГК України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.
Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.
Як зазначено  у пункті 11 оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" від 29 листопада 2007 року  № 01-8/91.
Згідно із статтею 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.
Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.
За приписами статті 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.
Водночас суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку мова йде про встановлену законодавством відповідальність залізниці за незбереження приватних вагонів (майна іншої особи) під час їх використання (перевезення), а відтак статус такого майна (чи вантаж, чи порожні вагони) для встановлення складу цивільного правопорушення принципового значення немає.
За змістом пункту 2 статті 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.
При цьому, в силу пункту 20 Правил складання актів (пункт 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 року № 334, акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно із статтею 124 Статуту.
Разом із тим, поданими документами підтверджується, що відповідач прийняв вагони до перевезення без заперечень та зауважень, а обов`язок відповідача забезпечувати схоронність вагонів передбачена статтею 110 Статуту, відповідно до якої залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами перевезення вантажів іншому підприємству.
Приймаючи до уваги вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості (схоронності) належного позивачу майна (вагонів), завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому, відповідачем в свою чергу не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з вини відповідача.
Зважаючи на викладене, позовні вимоги ТОВ "Лемтранс" про стягнення збитків є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у розмірі 72  943,05, про що правильно зазначив суд першої інстанції в оскарженому рішенні.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених скаржником у апеляційній скарзі
Відповідно до підпункту «е» пункту 111 Статуту залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок: 1) таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення; 2) завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція); 3) здачі    вантажу    до    перевезення без зазначення в накладній особливих його властивостей, що потребують особливих умов або запобіжних засобів для забезпечення його збереження під час перевезення; 4) стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.
Визначений цим пунктом перелік підстав звільнення залізниці від відповідальності є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, а тому відсутні підстави для звільнення залізниці від відповідальності.
Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16.01.2020 у справі №910/5827/19.
Судом встановлено, що відповідач прийняв вагони позивача без заперечень та зауважень, у свою чергу, залізниця відповідно до п. 110 Статут забезпечує схоронність вагонів від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами перевезення вантажів іншому підприємству, а тому відповідач несе відповідальність за схоронність вагонів.    
Аргументи скаржника про те, що місцевим господарським судом не взято до уваги той факт, що накладні, за якими вагони позивача слідували як вантаж на своїх осях, в графі «Найменування вантажу» не містить запису щодо перевезення вантажу в супроводі провідника, а тому відправник вагонів позивача як вантажу на своїх осях (ПрАТ «МК «Азовсталь») відповідно до ст. 110 Статуту Залізниць України не виконав обов`язку щодо збереження  не забезпечивши його супроводження провідником суд апеляційної інстанції вважає непереконливими, оскільки супроводження порожніх вагонів провідником нормативними актами не перебачено.
  Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог, у зв`язку з їх доведеністю та обґрунтованістю.
Відповідно до  п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.  
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 у справі №910/3312/21, та, відповідно, апеляційна скарга АТ «Українська залізниця» є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Також, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 дія оскаржуваного рішення була зупинена в силу приписів ч. 5  ст. 262 ГПК України , і за наслідками апеляційного розгляду рішення залишено без змін, а тому дія рішення  Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 у справі №910/3321/21 підлягає поновленню.

Розподіл судових витрат
Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладається судом на скаржника.
Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 у справі №910/3312/21 залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 у справі №910/3312/21.
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
5. Матеріали справи №910/3312/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог   ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            Т.І. Разіна 

Судді                                                                                І.А. Іоннікова

                                                                                К.В. Тарасенко