Дата документу 30.11.2021 Справа № 335/15528/17

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №335/15528/17        Головуючий у 1 інстанції: Громова І.Б.
Провадження № 22-ц/807/3585/21        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» листопада 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Гончар М.С.,
       Маловічко С.В.,
секретар:        Волчанова І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 16 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Третя Запорізька державна нотаріальна контора про стягнення грошових коштів, 

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Третя запорізька державна нотаріальна контора, про стягнення грошових коштів.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20 грудня 2014 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики грошових коштів, на підтвердження укладення якого останнім була написана розписка, згідно якої він взяв у борг на господарські потреби 255 000,00 доларів США, строком до 20 травня 2016 року. При передачі коштів були присутні свідки, зокрема: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
26 вересня 2016 року він звертався до Третьої запорізької державної нотаріальної контори із заявою-претензією до спадкоємців ОСОБА_3 .
Вважав, що спадкоємцем ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, оскільки на момент її відкриття проживала та була зареєстрована разом із спадкодавцем за однією адресою.
Сума заборгованості ОСОБА_3 перед ним складала 255 000,00 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України (далі – НБУ) станом на 13 грудня 2017 року складало 6 930 900,00 грн.
Після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить: 1/4 частина квартири АДРЕСА_1 ; 1/4 частина садового будинку № 34, літ. А-2, розташованого за адресою: садівниче товариство «Колос», Лукашівська сільська рада Запорізького району Запорізької області; 1/2 частина земельної ділянки площею 0,054 га, кадастровий номер 2322184600:06:002:1012, розташованої у садівничому товаристві «Колос» на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, земельна ділянка № НОМЕР_1 ; 1/2 частина земельної ділянки площею 0,054 га, кадастровий номер 2322184600:06:002:1013, розташованої у садівничому товаристві «Колос» на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, земельна ділянка № НОМЕР_2 ; 1/2 частина транспортного засобу ХАЗ 325001, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 .
Згідно звітів про оцінку майна ринкова вартість 1/4 частини зазначеної квартири складає 256 329,75 грн.; 1/2 частка садового будинку АДРЕСА_2 , – 134 251,00 грн.; 1/2 частка земельної ділянки площею 0,054 га, кадастровий номер 2322184600:06:002:1012, розташованої у садівничому товаристві «Колос» на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, земельна ділянка 34 – 66 605,00 грн.; 1/2 частка земельної ділянки площею 0,054га, кадастровий номер 2322184600:06:002:1013, розташованої у садівничому товаристві «Колос» на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, земельна ділянка № НОМЕР_2 – 66 605,00 грн.; 1/2 частка транспортного засобу ХАЗ 325001, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 – 82 006,00 грн.
Оскільки спадкоємець зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, на його думку, стягненню з відповідача підлягає 605 796,75 грн.
На підставі зазначеного просив суд стягнути з відповідача на його користь 605 796,75 грн. боргу спадкодавця, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 16 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, визнання відповідачем факту того, що вона є спадкоємцем померлого ОСОБА_3 , відмову ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від прийняття спадщини, неналежну оцінку судом обставин справи та показань свідків, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, вирішити питання про судові витрати.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 25 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. 
Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 16 грудня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 01 вересня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. 
Постанову Запорізького апеляційного суду від 25 березня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає. 

Рішення суду мотивовано відсутністю належних та допустимих доказів
на підтвердження того, яке саме майно прийняла у спадок відповідач та яка його вартість, що унеможливлює стягнення з неї заявлених позивачем грошових коштів. Матеріали справи не містять доказів про те, що відповідач ОСОБА_2 зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та доказів її фактичного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

З таким висновком не погоджується колегія суддів.

На підтвердження укладення договору позики грошових коштів ОСОБА_1 було надано розписку від 20.12.2014 року, відповідно до тексту якої ОСОБА_3 взяв в борг у ОСОБА_1 на господарчі потреби 255 (двісті п`ятдесят п`ять тисяч) доларів США, які зобов`язується повернути до 20.05.2016 року (т.1, а.с.4).

За положеннями ст.ст. 627, 628, 638 ЦК України договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір - це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості. наданій сторонам, визначати умови такого договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2017 року у справі №6-79цс14, відповідно до норм 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого повторно Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 03.11.2016 року серії НОМЕР_5 (т.2, а.с.152 зворот.).

Згідно з ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

За приписами ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємцям, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням.

Порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців і порядок їх задоволення регулюються нормами ст.ст.1281,1282 ЦК України.

У зв`язку зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Відповідно до статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою та третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

ОСОБА_1 надіслав претензію кредитора 24.09.2016 року до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори, в якій повідомив, що йому стало відомо про смерть ОСОБА_3 (т.2, а.с.147-148).

Отже, ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори через 4 місяці з моменту, коли йому стало відомо про смерть боржника ОСОБА_3 .

За положеннями ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

А тому, виходячи із наведеного, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора, судом підлягає встановленню, яке саме майно спадкоємець отримав у спадщину та яка його вартість.

У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року роз`яснено, що з урахуванням положення ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, який виник за життя спадкодавця.

Відповідно до копії спадкової справи, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_6 (відповідно до заяви від 01.11.2016 року, яка посвідчена консулом посольства України у Королівстві Норвегія за реєстровим номером 572/388) та ОСОБА_7 (відповідно до заяви від 03.11.2016 року посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вельможко Н.О.) відмовились від прийняття спадщини після смерті їх батька ОСОБА_3 (т.3, а.с.76-77).

Згідно із копією спадкової справи, заведеною Запорізькою державною нотаріальною конторою, ОСОБА_2 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 не зверталась (т.3, а.с.70-81). 

Разом із тим, обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те,
що ОСОБА_2 відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті ОСОБА_8 , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, заявила про відмову
від прийняття спадщини.

Відповідно до копії паспорту ОСОБА_2 адреса її реєстрації зазначена: АДРЕСА_3 (т.1, а. с. 146–147).

Згідно із довідкою Дніпровського районного відділу у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області від 18 вересня 2018 року № 2313-5442/2313.1-18 ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (т.2, а. с. 138).

Суд першої інстанції на зазначені норми матеріального права уваги не звернув, не перевірив доводів позовної заяви ОСОБА_1 щодо правового статусу квартири АДРЕСА_1 , у якій були зареєстровані та проживали ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_3 ; хто є її власником та чи поширюється на вказане майно інститут спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00021902838, який містить спадкова справа №263/2016 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1  ОСОБА_3 (т.3, а.с.72-81), 13 вересня 1991 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції зареєстрований шлюб  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису №00021902838 ( т.3, а.а.79). 

До того ж, із заяви ОСОБА_3 про видачу паспорта, на підставі якої ОСОБА_3 отримав паспорт серії НОМЕР_6 від 06.2002 року, направленою Управлінням Державної міграційної служби України в Запорізькій області Дніпровського районного відділу у м.Запоріжжі на виконання ухвали суду від 10.09.2018 року вбачається, що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 13 вересня 1991 року зареєстрований шлюб з ОСОБА_10 (т.2, а.с.138 зворот.)

Матеріали справи містять Висновок за результатом розгляду звернення громадянки ОСОБА_2 ст. ДОП СП Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ст. лейтенанта поліції А.А. Панченко, затверджений начальником Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області Ю.М. Волок від 27.02.2018 року, за змістом якого, 14.02.2018 року відповідач зверталась до органів поліції із заявою про те, що громадянин ОСОБА_11 не повертає їй автомобіль (пасажирський автобус марки ХАЗ, модель 3250001, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 ), який її покійний чоловік передав йому по довіреності та власником якого вона є в порядку спадкування.(т.2, а.с.85).

За вказаних обставин, не заслуговує на увагу посилання відповідача на недоведеність тих обставин, що ОСОБА_2 прийняла спадщину відповідно до положень частини третьої статті 1268 ЦК України.

За положеннями статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №6286821 щодо суб`єкта  ОСОБА_2 відповідач є власницею наступного майна:
-садового будинку АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі – продажу від 04.07.2003 року, серія та номер 1620, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Банковською Ю.В.; 
-земельної ділянки площею 0,054 га, кадастровий номер 2322184600:06:002:1012, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , на підставі договору купівлі – продажу від 04.07.2003 року, серія та номер 1622, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Банковською Ю.В.; 
-земельної ділянки площею 0,054 га, кадастровий номер 2322184600:06:002:1013, розташована за адресою: АДРЕСА_4 , на підставі договору купівлі – продажу від 05.08.2004 року, серія та номер 1622, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Банковською Ю.В.;
-1/4 частки квартири, що заходиться за адресою: АДРЕСА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_7 від 02.11.2006 року, виданого Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради.(т.1, а.с.5-6).

Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_7 від 02.11.2006 року, виданого Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради та зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності в рівних частках належить: ОСОБА_2 - 1/4 частка; ОСОБА_3 – 1/4 частка; ОСОБА_7 - 1/4 частка; ОСОБА_6 - 1/4 частка (т.2, а.с.19).

Відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що майно, яке було придбане подружжям під час шлюбу, зокрема: садовий будинок АДРЕСА_2 , земельна ділянка кадастровий номер 2322184600:06:002:1012, земельна ділянка кадастровий номер 2322184600:06:002:1013, транспортний засіб ХАЗ 325001, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , технічний паспорт НОМЕР_8 , є особистою власністю відповідачки.

Отже, до складу спадкового майна, яке належало спадкодавцю  ОСОБА_3 на час смерті входить: 1/2 частка садового будинку АДРЕСА_5 частка земельної ділянки кадастровий номер 2322184600:06:002:1012, 1/2 частка земельної ділянки кадастровий номер 2322184600:06:002:1013, 1/2 частка транспортного засобу ХАЗ 325001, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 . 

Відповідно до Звіту Приватного підприємства «Інженерно-консультаційний центр» С.В.А.-консалтинг» про незалежну оцінку майна вартість трикімнатної квартири, загальною площею 80,99 кв.м., житловою 50,43 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3 становить 1 025 319 грн.; а отже вартість належної спадкодавцеві 1/4 частки зазначеної квартири становить 256 329,75 гривень (т.1, а.с.8-24). 
Відповідно до Звіту ТОВ «Гарант Преміум Плюс» (сертифікат оціночної діяльності №95/16 від 05.02.2016 року, ліцензія Деркомзему України АЕ № 191317 від 17.10.2014 року) про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,054 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 вартість ділянки становить 133 210 грн., а отже вартість належної спадкодавцеві 1/2 частки зазначеної земельної ділянки становить 66 605 грн. (т.1, а.с47-69).

Відповідно до Звіту ТОВ «Гарант Преміум Плюс» (сертифікат оціночної діяльності ФДМУ №95/16 від 05.02.2016 року, ліцензія Деркомзему України АЕ № 191317 від 17.10.2014 року) про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,054 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 вартість ділянки становить 133 210 грн. а отже вартість належної спадкодавцеві 1/2 частки зазначеної земельної ділянки становить 66 605 грн. (т.1, а.с. 70-93).

Відповідно до Звіту ТОВ «Мегаполіс і партнери» (сертифікат оціночної діяльності ФДМУ №111/16 від 09.02.2016 року) про незалежну оцінку майна садового будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 77,9 кв.м. становить 268 502 грн.; а отже вартість належної спадкодавцеві 1/2 частки зазначеного будинку становить 134 251 гривня (т.1, а.с.94-117). 

Згідно з довідкою суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_12 (сертифікат оціночної діяльності ФДМУ №340\16 від 22.04.2016 року, кваліфікаційне свідоцтво оцінювача серія МФ №8519) діапазон ринкової вартості об`єкта оцінки - транспортного засобу ХАЗ 325001, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 становить 150517,00-176468, 00 грн., середньозважена ринкова вартість становить 164012 грн., а отже вартість належної спадкодавцеві 1/2 частки зазначеної квартири становить 82 006 грн. (т.1, а.с.118).

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Наведене дає підстави для висновку, що у Кодексі визнається право кредитора на вимогу до спадкоємців.

У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців.

Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.

Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим стосовно до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 522/20081/15-ц (провадження № 61-21510св19).

Отже, встановивши, що вартість спадкового майна, одержаного у спадщину  ОСОБА_2 становить 605 796 гривень 75 копійок, колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення саме цієї суми у рахунок погашення заборгованості за договором позики, що відповідає правилам статті 1282 ЦК України.

Враховуючи викладене, рішення суду згідно з п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Третя Запорізька державна нотаріальна контора про стягнення грошових коштів в розмірі 605 796 гривень 75 копійок.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 16 грудня 2019 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 605 796 гривень 75 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 03 грудня 2021 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         М.С. Гончар

       С.В. Маловічко