ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 602/1493/20	Головуючий у 1-й інстанції Радосюк А.В. 	
Провадження № 22-ц/817/1117/21 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Міщій О. Я., Шевчук Г. М., 
з участю секретаря - Романська К.М. 
представника позивача — ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 602/1493/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 08 вересня 2021 року (ухвалене суддею Радосюком А.В., повний текст якого складено 15 вересня 2021 року) в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей,

В С Т А Н О В И В:
У грудні 2020 року ОСОБА_4 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей.
В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що що на її утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які потребують матеріальної допомоги. З 2014 року відповідач без погодження з нею сплачує кошти на утримання дітей в розмірі 1200 грн. на кожну дитину щомісяця. Однак цих коштів для забезпечення належного рівня життя та розвитку дітей не вистачає. Вважає, що належний рівень не повинен бути меншим, ніж розмір прожиткового мінімуму, оскільки витрати на утримання дітей кожного року значно збільшуються у зв`язку з загальним підвищенням цін на продукти харчування, одяг, ліки та інше, що потребує додаткових витрат. На даний час відповідач припинив спілкування з дітьми, у вихованні та розвитку дітей участі не бере, не відвідує їх, будь-якої іншої допомоги, окрім 1200 грн. на кожну дитину щомісяця, не надає. В добровільному порядку відповідач відмовляється збільшити суму коштів на утримання дітей. Одноособово нести значні витрати позивачці важко, оскільки вона працює в Лановецькій філії ДНЗ «ТПК ПВФП» і її заробітна плата складає 6791 грн. Крім того, позивачка понесла додаткові витрати, пов`язані з оздоровленням дітей.
У зв`язку з наведеним позивачка просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі прожиткового мінімуму на кожну дитину, щомісячно, а також додаткові витрати у розмірі 8771.91 грн.
Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 08 вересня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 30 грудня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 понесені додаткові витрати на утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 4385.95 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині стягнення аліментів, ОСОБА_5 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що він є пенсіонером, живе за рахунок пенсії, проживає з батьками. Зазначає, що на утриманні апелянта перебувають його матір та батько, які є пенсіонерами, а також повнолітня донька ОСОБА_8 , яка навчається в Кракові.
Враховуючи наведене, просить рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 08 вересня 2021 року в частині стягнення аліментів скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей, в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повнолітнього віку.
21 жовтня 2021 року до Тернопільського апеляційного суду від позивачки надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відзив мотивований тим, що наведені в апеляційній скарзі доводи відповідача досліджувались судом першої інстанції, яким дано належну оцінку.
В судовому засіданні представник позивача — адвокат Покотило Ю.В. проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін.
Інші учасники в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.
Апеляційна скарга подана лише в частині визначення розміру стягнення аліментів, а тому в іншій частині рішення суду колегією суддів не переглядається.
Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
Батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . 
Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 04 квітня 2014 року розірвано шлюб, зареєстрований 24 березня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Лановецького районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №05, між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.8).
Згідно інформації Відділу освіти, молоді та спорту Лановецької районної державної адміністрації щодо суми коштів (батьківської доплати) на оздоровлення дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 2015 року по 2019 рік, у 2015-2017 роках ОСОБА_6 оздоровлювався в Лановецькому районному комунальному підприємстві «Оздоровчий табір «Лісова казка». Сума батьківської плати становила: 2015 рік- 210.00 грн., 2016 рік – 325.60 грн., 2017 рік – 700.00 грн. У 2018 році ОСОБА_6 оздоровлювався в державному підприємстві України «Міжнародний дитячий центр «Артек», сума батьківської плати становила 1853.71 грн. У 2019 році ОСОБА_6 та ОСОБА_7 оздоровлювалися в державному підприємстві «Український дитячий центр «Молода гвардія», сума батьківської плати становила 2841.30 грн. за кожну дитину (а.с.9).
Згідно копій квитанцій 0.0.1377893505.1 та 0.0.1377891794.1 від 11 червня 2019 року, ОСОБА_4 сплачено по 2841.30 грн. по кожній квитанції, як доплату за путівки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.10).
Згідно довідки №5641/03-16/1, виданої 04 вересня 2020 року Лановецькою міською радою Лановецького району Тернопільської області, станом на 04 вересня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , згідно даних будинкової книги були зареєстровані: ОСОБА_4 , 1975 року народження, ОСОБА_6 , 2004 року народження, ОСОБА_7 , 2007 року народження (а.с.11).
Згідно акту, складеного депутатом Лановецької міської ради Лановецького району Тернопільської області в присутності свідків 04 вересня 2020 року, неповнолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Зі слів свідків і заявника фактично проживають разом із своєю матір`ю ОСОБА_4 за адресою реєстрації і знаходяться на її утриманні (а.с.12).
Згідно довідки про доходи, виданої 29 грудня 2020 року Лановецькою філією ДНЗ «ТПК ПВФП», ОСОБА_4 займає посаду «юрисконсульт» у Лановецькій філії ДНЗ «ТПК ПВФП», загальна сума її доходу за період з червня 2020 року по листопад 2020 року становить 43547.19 грн. (а.с.13).
Згідно довідки №127, виданої 03 вересня 2020 року Лановецькою загально-освітньою школою І-ІІІ ступенів №1 ім.Юрія Коваля, ОСОБА_6 дійсно навчається в 11-А класі даного навчального закладу (а.с.14).
Згідно довідки №126, виданої 03 вересня 2020 року Лановецькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №1 ім.Юрія Коваля, ОСОБА_7 дійсно навчається в 7-В класі даного навчального закладу (а.с.15).
Згідно письмових звернень від 09 червня 2020 року та від 29 липня 2020 року, ОСОБА_4 зверталась до ОСОБА_5 з вимогою про компенсацію понесених нею витрат на оздоровлення дітей (а.с.16-18).
Згідно копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 06 жовтня 2016 року Песійним фондом України, ОСОБА_5 є пенсіонером (а.с.41).
Згідно довідки про перерахунок пенсії, ОСОБА_5 перерахована пенсія за вислугу років на підставі Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», з 01 грудня 2020 року пенсія складає 5821.54 грн.(а.с.42).
Згідно довідки № 951/03-16/1, виданої 18 березня 2021 року Лановецькою міською радою Кременецького району Тернопільської області, станом на 18 березня 2021 року за адресою: АДРЕСА_2 , згідно даних будинкової книги були зареєстровані: ОСОБА_9 , 1948 р.н., ОСОБА_10 , 1948 р.н., ОСОБА_5 , 1971 р.н. (а.с.43).
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 30 травня 1971 року, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с.47).
Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 10 листопада 2003 року Лановецьким УПСЗН, ОСОБА_10 є ветераном праці (а.с.44).
Згідно копії посвідчення № НОМЕР_4 , виданого 01 березня 1999 року, ОСОБА_9 є пенсіонером (а.с.45).
Згідно довідки № 44, виданої 18 березня 2021 року Лановецьким міським центром первинної медико-санітарної допомоги, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , хворіє. Діагноз: цукровий діабет ІІ типу, важка форма, субкомпенсований, інсулінзалежний. Діабетична ангіопатія обох очей, ангіопатія нижніх кінцівок, полінейропатія, вегето-судинна форма. ХХН ІІ ст.. Діабетична нефропатія. ХНН І ст. аутоімуннийтіреоїдит. ІХС. Кардіосклероз в поєднанні з метаболічною кардіоміопатією. Фіброз аортального клапану. Гіпертрофічна хвороба ІІ ст.. ( стан після ТІА) 3 ст. ДВКВР СН ІІ Аст. Стан після оперативного лікування с-r правої молочної залози (2008 р.), оперативного лікування лівої молочної залози ІІІ кл. гр.(а.с.46).
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого повторно 09 червня 2010 року, ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_11 (а.с.48).
Згідно копії довідки, виданої 18 грудня 2020 року, ОСОБА_12 є студенткою Музичної академії в Кракові: 1 семестр вищої освіти факультет творчості, інтерпретації і музичної освіти, напрямок: художня освіта в сфері музичної освіти, 1 курс, навчання ІІ ступеня, стаціонар, спеціальність: ведення вокальних і вокально-інструментальних занять в 2020/2021 навчальному році. Запланований термін закінчення навчання – до 30 червня 2022 року (а.с.49-51).
Згідно роздруківок з мобільного додатку «Ощад 24/7» відповідачем 09 липня 2020 року, 08 серпня 2020 року, 08 вересня 2020 року, 08 жовтня 2020 року, 08 листопада 2020 року, 08 грудня 2020 року, 08 січня 2021 року, 08 лютого 2021 року, 08 березня 2021 року були переказані кошти в розмірі по 2800 грн. щомісяця на номер картки одержувача НОМЕР_6 (а.с.51-59).
Як вбачається з повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України протягом 2017 – 2021 років відповідач ОСОБА_5 неодноразово перетинав Державний кордон України (а.с.77, 78).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7 та 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ст.18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.
Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
На підставі ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій і (або) натуральній формі.
Згідно із ч.ч.1, 3 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено, що у 2021 році прожитковий мінімум становить для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень;
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Аналогічний висновок викладений у постановах КСЦ у складі Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року справа № 664/2746/17; від 25 вересня 2019 року справа № 755/14148/18.
З матеріалів справи вбачається, що неповнолітні діти сторін проживають разом із матір`ю (позивачкою по справі) та перебувають на її утриманні.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач до березня 2021 року надавав певну матеріальну допомогу на утримання дітей, однак, цих коштів не вистачало для забезпечення належного рівня життя та розвитку дітей, оскільки витрати на утримання дітей кожного року значно збільшуються у зв`язку з загальним підвищенням цін на продукти харчування, одяг, ліки та інше. 
При цьому відповідачем не представлено належних доказів щодо того, що за своїм матеріальним станом та станом здоров`я він не може надавати матеріальне утримання неповнолітнім дітям дітям ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду, що з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, оскільки присуджена сума буде достатньою для нормального виховання, гармонійного розвитку і забезпечення дітей, а запропонований відповідачем розмір аліментів для сплати у розмірі по 1500 грн. на кожну дитину є недостатнім для утримання спільних дітей сторін, які проживають разом із матір`ю.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що судом визначено розмір аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки розмір прожиткового мінімуму для дітей чітко встановлений законом.
Доводи апелянта про те, що він утримує своїх батьків, колегія суддів відхиляє, оскільки останні є пенсіонерами та отримують пенсію. Будь-яких доказів надання відповідачем матеріальної допомоги батькам суду надано не було. Сам факт реєстрації відповідача разом з батьками не підтверджує факту надання ним матеріальної допомоги на їх утримання. Крім того, в матеріалах відсутні належні докази матеріального стану батьків ОСОБА_5 .
Твердження апелянта про те, що він постійно перетинає кордон щоб провідати дочку в Республіці Польща, апеляційний суд не приймає оскільки, як вбачається з повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, в 2021 році терміни перебування останнього за кордоном становили більше місяця, що є більшим, ніж просто для мети провідання доньки, та потребують коштів для забезпечення такого перебування за кордоном протягом тривалого часу.
Також відповідач неодноразово літав в куротне місто Анталія, Турецька Республіка, що свідчить про його задовільний матеріальний стан.
У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Зодовольняючи позов частково, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.
Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 08 вересня 2021 року — залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складення повного тексту постанови — 29 листопада 2021 року.

Головуючий 
Судді