П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 р.	м.Одеса	Справа № 946/1368/21	
Головуючий в 1 інстанції: Смокіна Г.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Турецької І. О.,
суддів – Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського Управління патрульної поліції в Миколаївській області Шевчук Оксани Вікторівни про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції (далі – УПП в Миколаївській області), поліцейського Управління патрульної поліції в Миколаївській області Шевчук Оксани Вікторівни, в якому просив:
-          скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 08.02.2021 серії ДПО18 №584947;
-          закрити справу про адміністративне правопорушення.

Обґрунтування позову складається з відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення за ознаками ч.1 ст.121 КУпАП, адже вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (далі – ПДР), він не порушував.
За ствердженням позивача, задні габаритні ліхтарі були у справному стані на що він звернув увагу поліцейського УПП в Миколаївській області.
Далі позивач стверджує про те, що суб`єкт владних повноважень не ознайомив його з доказом правопорушення. До того ж, відеофіксація правопорушення не здійснювалась, але не дивлячись на це відповідач склав спірну постанову, якою притягнув його до адміністративної відповідальності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 липня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із такого.
По-перше, в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.121 КУпАП.
Так, на думку суду першої інстанції, п. 31.6 «б» ПДР, який інкриміновано позивачу, фактично обмежує лише подальший рух транспортного засобу з неробочими габаратними ліхтарями у темну пору доби, проте не утворює заборони його експлуатації у розумінні статті 121 КУпАП.
До того ж, суд першої інстанції відзначив, що за змістом даної норми, заборона подальшого руху передбачає обізнаність водія про наявне порушення, нехтування ним та продовження руху за наявності вказаних несправностей.
Разом з тим, жодних доказів того, що позивач був обізнаний про наявну несправність до зупинки транспортного засобу та всупереч вимог п. 31.6 «б» ПДР продовжував рух, матеріали справи не містять.

По-друге, суд першої інстанції вказав, що, відповідно до вимог статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити, зокрема, технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.
Водночас, оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення та посилання на технічний засіб, яким така фіксація проводилась.
У зв`язку з цим, суд першої інстанції не прийняв до уваги, наданий суб`єктом владних повноважень відеозапис, оскільки, згідно положень статті 283 КУпАП, такий відеозапис не може вважатися допустимим доказом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, УПП в Миколаївській області подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Обґрунтування апеляційної скарги складається з такого.
Так, представник апелянта звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що на копії спірної постанови, наданої позивачем до позовної заяви, у верхній частині зазначено серія та номер – «ВС 01519» нагрудного відеореєстратора на який було здійснено фіксацію адміністративного правопорушення.
Апелянт вказує, що окремі дефекти рішення суб`єкта владних повноважень не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Далі скаржник зазначає, що керування транспортним засобом з непрацюючими задніми габаритними ліхтарями в темну пору доби є порушенням пп. «б» п.31.6 ПДР, за що положеннями ч.1 ст.121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

У зв`язку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до вимог статті 311 КАС України.

Фактичні обставини справи.

08.02.2021 УПП в Миколаївській області винесено постанову серії ДПО18 №584947 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Зміст даної постанови свідчить, що 08.02.2021 о 23:20 год. водій ОСОБА_1 , в м. Миколаєві, Центральний район, вул. Веселинівська, керував транспортним засобом DAF, модель XF 105410, д.р.н. НОМЕР_1 , у якого о темній пори доби не горіли задні габаритні ліхтарі, чим порушив вимоги п. 31.1, 31.6 «б» ПДР, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.121 КУпАП.
За вчинення вказаного правопорушення ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Надаючи правову оцінку спірним обставинам справи, колегія суддів зазначає, що порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КУпАП, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, -
тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п. 31.1 ПДР технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.
Згідно з вимогами п. 31.6 «б» ПДР забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.
Згідно ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання», в п. 6.1.7.1 зазначено, що габаритні вогні повинні функціонувати у сталому режимі.
Відповідно п. 6.1.5 ДСТУ 3649:2010, кількість, колір та наявність зовнішніх світлових приладів на колісних транспортних засобах визначаються так: задній габаритний ліхтар має бути червоним, в кількості 2 шт. на даній категорії транспортних засобів, встановлення габаритних ліхтарів обов`язкове для всіх категорій колісних транспортних засобів.
Згідно п. 7.1.1 ДСТУ 3649:2010, відповідність вимогам 6.1.1-6.1.5, 6.1.6.1-6.1.6.3, 6.1.7.1-6.1.7.3, 6.1.7.5, 6.1.7.6 перевіряють візуально.
Пунктом 2.3 б) ПДР зазначено, що водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Як свідчить аналіз вимог ч.1 ст.121 КУпАП та п. 31.6 «б» ПДР, подальший рух транспортних засобів, у разі, якщо не горять задні габаритні ліхтарі, забороняється лише у темну пору доби.

Тобто, з вказаною несправністю, закон дозволяє експлуатувати транспортний засіб, окрім темної пори доби.

Водночас, у межах даної справи, УПП в Миколаївській області притягнуло позивача до відповідальності за те, що він керував транспортним засобом з непрацюючими задніми габаритними ліхтарями в темну пору доби.
Колегія суддів вважає, що УПП в Миколаївській області правильно кваліфікувало порушення вимог пп. «б» п.31.6 ПДР, за що положеннями ч.1 ст.121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.
А тому висновок суду першої інстанції з цього приводу є необґрунтованим та безпідставним.

Водночас, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що УПП в Миколаївській області не довело належними доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП.

У доводах апеляційної скарги, УПП в Миколаївській області вказує, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується відеозаписом, який доданий до відзиву на позов. До того ж, на копії спірної постанови, наданої позивачем до позовної заяви, у верхній частині зазначено серія та номер – «ВС 01519» нагрудного відеореєстратора на який було здійснено фіксацію адміністративного правопорушення.

Надаючи оцінку таким доводам скаржника, колегія суддів виходить з такого.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:
-          дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;
-          транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);
-          технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);
-          розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;
-          відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частиною 1 статті 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно частини 1,2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналіз наведених вище положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись суб`єктом владних повноважень певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.
Водночас, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Ознайомившись зі змістом оскаржуваної постанови, колегією суддів встановлено, що остання не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис правопорушення.
Так, у пункті 8 спірної постанови є графа «до постанови додаються». Тобто, поліцейський повинен був у цьому пункті вказати серію та номер технічного засобу, яким здійснено відеозапис правопорушення, а не вказувати такі відомості у верхній частині спірної постанови.
У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статей 73, 74 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

У зв`язку з цим, рішення суду першої інстанції в частині вказаних висновків є обґрунтованим та відповідає нормам матеріального права.

Аналогічна правова позиція з приводу відсутності посилання в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис правопорушення, неодноразово наводилась Верховним Судом у постановах від 30.05.2018 року по справі № 337/3389/16-а, від 15.11.2018 року по справі № 524/7184/16-а та від 13.02.2020 року по справі №524/9716/16-а.

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.
Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).
Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.
У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).
Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційного Суду України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. (п. 4.1)
Оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та як наслідок неправомірність притягнення його до адміністративної відповідальності.

У зв`язку з цим, доводи апеляційної скарги, що відеозапис в повній мірі доводить вину позивача є необґрунтованими та спростовуються викладеними вище обставинами справи.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Згідно з п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Отже, КАС України надає суду право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, беручи до уваги відсутність належних доказів щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про скасування постанови про накладення на нього адміністративного стягнення від 08 лютого 2021 року серії ДПО18 №584947 за ч.1 ст.121 КУпАП та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Підсумовуючи викладене, є всі підстави, відповідно до статті 316 КАС України, для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Стаття 272 КАС України встановлює особливості оскарження даної категорії справ та встановлює, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст. ст. 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції – залишити без задоволення.
Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського Управління патрульної поліції в Миколаївській області Шевчук Оксани Вікторівни про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                             Л. В. Стас

суддя                                                             Л. П. Шеметенко