ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9135/21 Справа № 182/7601/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 182/7601/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачка -  ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами,  апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2  на  рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2021 року, яке ухвалено  суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О. у місті Нікополі Дніпропетровської області (відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні), -
       
В С Т А Н О В И В:

У   липні 2019   року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.
Позовна заява мотивована тим, що з 06.11.1999 року по 2003 рік він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , має з нею спільну дитину ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.04.2019 року по справі № 182/5539/18 за позовом  ОСОБА_2  до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на час навчання, з позивача ОСОБА_1 стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, на користь відповідачки ОСОБА_2  на утримання доньки ОСОБА_3  на час її навчання, починаючи з 30 липня 2018 року і до закінчення її навчання, тобто 30 червня 2021 року, але не більше, ніж до досягнення донькою 23-х років. 
Відповідно до вказаного рішення було видано виконавчий лист (ВП № 57932304), згідно з яким ТОВ «ВЕСТАС ЮКРЕЙН» із його заробітної плати вираховувалися відповідні аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку та перераховувалися на рахунок Печорського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ на користь  ОСОБА_2 , про що свідчить наявний у нього оригінал письмового доказу - довідка з ТОВ «ВЕСТАС ЮКРЕЙН» № 19-33 від 17.10.2019 року. 
Однак, у жовтні 2019 року позивач випадково дізнався про те, що його донька ОСОБА_3 25.06.2019 року була відрахована зі складу студентів Університету за невиконання індивідуального навчального плану (наказ ректора № 543-с від 25.06.2019 року), про що свідчить наявний у нього оригінал письмового доказу - довідка № 15-01/19 - 308 від 04.10.2019 року. Про факт відрахування з Університету, ані сама донька, ані відповідачка його не повідомили. Більш того, вони не повідомили про це і державного виконавця, продовжуючи безпідставно отримувати відрахування з його заробітної плати в якості аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. 
Таким чином, з нього цілком безпідставно продовжували стягуватися аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 , яка продовжує навчання (а реально такого навчання вона не продовжувала з 25.06.2019 року) на користь відповідачки до вересня 2019 року включно, а саме: у липні 2019 року - стягнуто 19 476,63 грн.; у серпні 2019 року - стягнуто 16 517,84 грн.; у вересні 2019 року - стягнуто 11 607,85 грн.
Разом за період з 01.07.2019 року по 30.09.2019 року на користь ОСОБА_2  з нього безпідставно стягнуто 47 602,32 грн., про що свідчить наявний у нього оригінал письмового доказу - довідка з ТОВ «ВЕСТАС ЮКРЕЙН» № 19-33 від 17.10.2019 року. 
Згідно довідки ТОВ «ВЕСТАС ЮКРЕЙН» № 19-33 від 17.10.2019 року, із заробітної плати ОСОБА_1 вираховувалися відповідні аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку та перераховувалися на рахунок Печерського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ на користь ОСОБА_2 : у липні 2019 року -19 476,63 грн.; у серпні 2019 року – 16 517,84 грн.; у вересні 2019 року – 11 607,85 гри. 
Разом за період з 01.07.2019 року по 30.09.2019 року на користь ОСОБА_2 безпідставно стягнуто 47 602,32 грн. 
Виходячи з відомостей, які містяться у вищевказаній довідці та враховуючи, що право на отримання аліментів відповідачка втратила, починаючи з 26 червня 2019 року, слід вважати, що йому підлягають поверненню безпідставно набуті відповідачкою аліменти в сумі 47 602,32 грн., які він просив суд стягнути на свою користь, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2021 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в сумі 47 602 грн. 32 коп. та судовий збір, сплачений ним при поданні позову до суду, в сумі 768 грн. 40 коп.
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права, а також неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи і необ`єктивну оцінку доказів, що стосуються фактів, на які посилався позивач.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не було враховано того факту, що у вересні 2019 року донька намагалася відновитися на навчанні, однак це їй не вдалося. Донька видала довіреність на ім`я однокурсниці ОСОБА_4 для отримання в навчальному закладі документів, у тому числі й довідки про відрахування, й такі їй були надані лише 20 грудня 2019 року, тобто до цього часу у відповідачки була відсутня можливість надати докази припинення донькою навчання. Судом не було враховано наявність у позивача ОСОБА_1 заборгованості по аліментам за період з 01.08.2018 року по 31.12.2018 року у розмірі 61 875,10 грн. Також, зазначає, що аліменти були вкрай потрібні доньці, як засіб до існування, адже вона не працює, а відповідачка ОСОБА_2 перебувала на лікуванні та не могла надавати доньці допомогу. Оскільки, спірна сума була сплачена позивачем на виконання судового рішення, як аліменти, то відповідачка вважає, що у відповідності до вимог ст. 1215 ЦК України ці кошти поверненню не підлягають. 
Крім того вказує на те, що в процесуальних документах даної цивільної справи зазначено секретарем ОСОБА_5 , тоді як на всіх судових засіданнях була присутня та вела журнал судового засідання ОСОБА_6 .
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06.11.1999 року по 12.05.2014 року  сторони по справі перебували у шлюбі (а.с.14 -зворот) і мають спільну дитину  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Заочним рішенням Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 29 жовтня 2018  року, по справі № 182/5539/18 за позовом  ОСОБА_2  до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на час навчання, стягнуто з ОСОБА_1 аліментиу розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, на користь відповідачки ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 на час її навчання, починаючи з 30 липня 2018 року і до закінчення її навчання, тобто 30 червня 2021 року, але не більше, ніж до досягнення донькою 23-х років, на виконання якого видано відповідний виконавчий лист. 
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2019 року заочне рішення Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 29 жовтня 2018  року скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.04.2019 року по справі № 182/5539/18 за позовом  ОСОБА_2  до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на час навчання, з позивача ОСОБА_1 стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, на користь відповідачки ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3  на час її навчання, починаючи з 30 липня 2018 року і до закінчення її навчання, тобто 30 червня 2021 року, але не більше, ніж до досягнення донькою 23-х років (а.с.6-9). 
30 липня 2019 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області звернувся до Печорського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва із клопотанням про повернення виконавчого листа по справі №182/5539/18, виданого на підставі заочного рішення Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 29 жовтня 2018  року, у зв`язку з його скасуванням (а.с. 148).
Відповідно рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.04.2019 року було видано виконавчий лист (ВП № 57932304), згідно з яким ТОВ «ВЕСТАС ЮКРЕЙН» із заробітної плати позивача по справі вираховувалися відповідні аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку та перераховувалися на рахунок Печорського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ на користь  ОСОБА_2 , про що свідчить довідка з ТОВ «ВЕСТАС ЮКРЕЙН» № 19-33 від 17.10.2019 року (а.с.10). 
Згідно Довідки № 15-01/19 - 308 від 04.10.2019 року ОСОБА_3 з 25.06.2019 року відрахована зі складу студентів Університету за невиконання індивідуального навчального плану (наказ ректора № 543-с від 25.06.2019 року) (а.с.11). 
За період липень-вересень 2019 року з позивача по справі ОСОБА_1 продовжувались стягуватись аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 на користь відповідачки ОСОБА_2 , а саме: у липні 2019 року - стягнуто 19 476,63 грн.; у серпні 2019 року - стягнуто 16 517,84 грн.; у вересні 2019 року - стягнуто 11 607,85 грн. (разом за період з 01.07.2019 року по 30.09.2019 року стягнуто 47 602,32 грн.).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки навчання доньки ОСОБА_3 припинилося з 25 червня 2019 року, а відповідачка ОСОБА_2 не надала таку інформацію ні до виконавчої служби, ні самому позивачу, що потягло безпідставне стягнення з нього коштів на користь відповідачки, то остання повинна відшкодувати безпідставно отримані кошти на користь позивача у розмірі 47 602,32 грн.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 199 СК України встановлено, що у разі, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (стаття 199 СК України).
Вказана норма закону розповсюджує обов`язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв`язку з цим матеріальної допомоги.
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.04.2019 року по справі № 182/5539/18 за позовом  ОСОБА_2  до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на час навчання, з позивача ОСОБА_1 стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, на користь відповідачки ОСОБА_2  на утримання доньки ОСОБА_3  на час її навчання, починаючи з 30 липня 2018 року і до закінчення її навчання, тобто 30 червня 2021 року, але не більше, ніж до досягнення донькою 23-х років (а.с.6-9). 
Оскільки, з 25 червня 2019 року ОСОБА_3 не навчалася і не поновила навчання - право на утримання у вигляді аліментів припинилося, і аліменти не повинні були стягуватися.
За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Згідно статті 1215 ЦПК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.
Механізм повернення надмірно сплачених коштів передбачає стягнення таких сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини набувача, а саме, через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або ненадання інформації, обов`язковість подання якої передбачена законодавством.
Закон встановлює два виключення з цього правила: по - перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по - друге, у разі недобросовісності з боку набувача.
Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, навчання доньки ОСОБА_3 припинилося з 25 червня 2019 року, а відповідачка ОСОБА_2 не надала таку інформацію ні до виконавчої служби, ні самому позивачу, що потягло безпідставне стягнення з нього коштів на користь відповідачки, то остання повинна відшкодувати безпідставно отримані кошти за період з липня 2019 року по вересень 2019 року включно, у розмірі 47 602,32 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було враховано того факту, що у вересні 2019 року ОСОБА_3 намагалася відновитися на навчанні, однак це їй не вдалося, у зв`язку з чим ОСОБА_3 видала довіреність на ім`я однокурсниці ОСОБА_4 для отримання в навчальному закладі документів, у тому числі й довідки про відрахування, й такі їй були надані лише 20 грудня 2019 року, правового значення для вирішення даного спору не мають, оскільки дані обставини не перешкоджали відповідачці ОСОБА_2 , як отримувачу аліментів, повідомили державного виконавця або ж платника аліментів про настання обставин, що тягнуть за собою припинення нарахування та виплати аліментів, однак вона цих дій не вчинила, що свідчить про її недобросовісну поведінку та надає позивачу ОСОБА_1 право на повернення цих коштів, як безпідставно набутих.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів за період з 01.08.2018 року по 31.12.2018 року у розмірі 61 875,10 грн., колегією суддів не приймаються, оскільки дана обставина виходить за межі предмету даного спору (повернення безпідставно отриманих аліментів за період липень-вересень 2019 року), а, згідно з положеннями статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи виключно в межах заявлених позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги про те, що аліменти були вкрай потрібні доньці, як засіб до існування, адже вона не працює, а відповідачка ОСОБА_2 перебувала на лікуванні та не могла надавати доньці допомогу, не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду, адже та обставина, що після припинення навчання повнолітня дитина не працевлаштувалася та не отримує самостійного доходу, не надає їй право на утримання від батьків, у вигляді щомісячних аліментів. 
Доводи ж апеляційної скарги про те, що в процесуальних документах даної цивільної справи зазначено секретарем ОСОБА_5 , тоді як на всіх судових засіданнях була присутня та вела журнал судового засідання ОСОБА_6 , є голослівними та не підтверджені жодним належним та допустимим доказом.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2   - залишити без задоволення.
Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 20 жовтня 2021 року.

Головуючий: 

Судді: