П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/6310/21	

Категорія:111020300          Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 22.06.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого           – Бітова А.І.
суддів                     – Ступакової І.Г.
 – Шляхтицького О.І.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління (далі – ГУ) ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДПС в Одеській області від 18 лютого 2021 року №Ф-35492-51.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що 09 квітня 2021 року ним отримано податкову вимогу про сплату боргу по єдиному соціальному внеску (далі – ЄСВ) у розмірі 37 788,74 грн. Нарахування боргу, як було встановлено пізніше, здійснювалось з підстави перебування на обліку податкового органу як фізичної особи-підприємця (далі – ФОП) та нарахування суми єдиного внеску щомісячно у розмірі мінімальних внесків. Позивач із вказаним не погоджується та вважає, що контролюючим органом при нарахуванні йому суми боргу було допущено невірне трактування норм чинного законодавства в частині сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки за результатом здійснення підприємницької діяльності у період, за який нараховано податковий борг, позивач не отримував доходу як ФОП, а ЄСВ сплачував за нього його роботодавець, з яким він перебував у трудових відносинах на посаді експедитора.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що достатньою підставою для нарахування грошового зобов`язання зі сплати ЄСВ у розмірі мінімального внеску є те, що позивач перебуває на обліку податкового органу як ФОП. Припинення підприємницької діяльності не було здійснено, а тому за спірний період нараховувалось податкове зобов`язання та сформувався податковий борг.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги – задоволено повністю.
Визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДПС в Одеській області від 18 лютого 2021 року №Ф-35492-51 про сплату ОСОБА_1 суми боргу (недоїмки) у розмірі 37 788,74 грн.
Стягнуто з ГУ ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) 00 коп.
В апеляційній скарзі ГУ ДПС в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги ГУ ДПС в Одеській області посилається на те, що особи, які провадять незалежну професійну діяльність, не звільняються від сплати єдиного внеску за себе, якщо вони одночасно є ФОП. 
Тобто дії контролюючого органу щодо нарахування штрафної санкції у вигляді вимоги про сплату боргу №Ф-35492-51 від 18 лютого 2021 року на суму 37 788,74 грн. є цілком законними.
Відзиву на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходило.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУ ДПС в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:
ОСОБА_1 з 12 серпня 2002 року по 22 квітня 2021 року був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності – фізична особа.
22 квітня 2021 року Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №2005560060001171492 про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 за його власним рішенням.
За даними індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форма ОК-7) з жовтня 2018 року і до грудня 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснювалось нарахування ЄСВ за позивача як застраховану особу.
09 квітня 2021 року позивач отримав податкову вимогу про сплату боргу по ЄСВ у розмірі 37 788,74 грн.
Вимога сформована на підставі заборгованості зі сплати єдиного внеску.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки фактично за позивача перераховано та сплачено ЄСВ у мінімальному розмірі внеску, суд не вбачає підстав для покладення на позивача обов`язку сплачувати ЄСВ у зв`язку із наявністю у нього статусу ФОП у період нарахування, а тому податкова вимога від 18 лютого 2021 року №Ф-35492-51 є протиправною та підлягає скасуванню.
Суд першої інстанції звернув увагу, що нарахування ЄСВ здійснювалось податковим органом і в періоди, коли позивач не перебував у трудових відносинах як найманий працівник, а саме у 2017 році та у перших трьох кварталах 2018 року. 
Натомість, оскільки спірна вимога враховує у суму стягнення і періоди, коли самостійне нарахування зобов`язання податковим органом здійснювалось з порушенням норм чинного законодавства, суд першої інстанції констатував протиправний характер усієї вимоги.
Колегія суддів частково погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI (далі – Закон №2464-VI).
До вказаного Закону №2464-VI Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №1774-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2017 року були внесені зміни, які запровадили, серед іншого, сплату єдиного внеску для ФОП (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування) та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, у сумі, що не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, незалежно від отримання доходу (прибутку) у місяці нарахування єдиного внеску.
Згідно п.2 ч.1 ст. 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі – єдиний внесок) – консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 4 ч.1 ст. 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску, є ФОП, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п.п.4 (крім ФОП, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 ч.1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п.2 ч.1 ст. 7 Закону).
Пунктом 3 ч.1 ст. 7 Закону України №2464-VI встановлено, що для платників, зазначених у п.4 ч.1 ст. 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року №449 (у редакції Наказу Міністерства фінансів України від 04 травня 2018 року №469) та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за №508/26953 (далі – Інструкція №449).
Згідно п.1 розділу VI Інструкції №449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.
Абзацом 2 п.2 розділу VI Інструкції №449 встановлено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.
Відповідно абз.3 п.3 розділу VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.
У випадках, передбачених абз.3 цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається), зокрема, платникам, зазначеним у пп.пп.3, 4, 6 п.1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень (п.3 розділу VI Інструкції №449).
Тобто, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом №2464-VI.
Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу ФОП Законом №2464-VI не врегульовано.
З огляду на предмет спору у даній справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що особа, яка зареєстрована як ФОП, проте не веде господарську діяльність та не отримує доходи, зобов`язана сплачувати єдиний внесок не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. 
Разом з тим, якщо особа, крім реєстрації як ФОП, ще є найманим працівником, така особа є застрахованою, а тому єдиний внесок за неї сплачується роботодавцем.
Таким чином, особи зареєстровані як ФОП та одночасно, які перебувають у трудових відносинах, фактично спричиняє подвійну сплату єдиного внеску, що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як ФОП (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
На підтвердження сплати ЄСВ позивачем надано відомості про застраховану особу з жовтня 2018 року по грудень 2020 року, довідку про доходи видану ФОП ОСОБА_2 та довідку від 14 квітня 2021 року №001 видану ФОП ОСОБА_5 (а.с.8-11).
Таким чином, у розумінні Закону №2464-VI, позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього у спірний період регулярно нараховувався та сплачувався роботодавцем, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем окремо.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №440/2149/19.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що оскаржуваною вимогою нараховано відповідачем ЄСВ за період з лютого 2018 року по січень 2021 року, загальна сума боргу відповідно до оскаржуваної вимоги складає 37 788,74 грн.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що за період з січня 2018 року по вересень 2018 року суму ЄСВ ані позивачем, ані роботодавцем останнього сплачено не було.
Доказів перебування у трудових відносинах, а відтак нарахування та сплати за позивача ЄСВ роботодавцем за вищезгаданий період за який нараховано борг, позивачем до суду не надано. Так само не надано доказів нарахування та сплати такого боргу позивачем самостійно.
З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку про скасування оскаржуваної вимоги лише в частині, зокрема, за період в якому позивач був найманим працівником та ЄСВ за нього нараховував та сплачував роботодавець.
За таких обставин, колегія суддів зазначає, що за період з жовтня 2018 року по січень 2021 року позивачу протиправно нараховано борг у розмірі 24 426,38 грн. (37 788,71 грн. (загальний борг (недоїмка)) – 13 362,36 грн. (борг (недоїмка) за період січень-вересень 2018 року), то саме в межах цієї суми оскаржувана вимога є протиправною та підлягає скасуванню.
Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
Колегія суддів вирішує питання щодо розподілу судових витрат відповідно ст.ст. 139-143 КАС України.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було сплачено судовий збір за подачу адміністративного позову у розмірі 908 грн., що підтверджується квитанцією №ПН2317 від 16 квітня 2021 року.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача, колегія суддів доходить висновку про стягнення з ГУ ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі  грн. (908 грн. * 64,64% (24 426,38 грн./(37 788,71*1%) = 586,93 грн.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст. 315, п.п.3, 4 ч.1 ст. 317, ст.ст. 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати вимогу в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 18 лютого 2021 року за №Ф-35492-51 про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період нарахування з жовтня 2018 року по січень 2021 року на суму 24 426,38 грн.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути з рахунку бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ 43142370; вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 586, 93 грн. (п`ятсот вісімдесят шість гривень 93 коп.) за подачу адміністративного позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 21 жовтня 2021 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.

Суддя:                                                                                                     Шляхтицький О.І.