ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 336/3691/21                                 Головуючий в 1 інст. Дацюк О.І.
Провадження № 33/807/638/21                                         Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ст.124 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       
28 вересня 2021 року м. Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу, за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2021 року, якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців, стягнуто судовий збір, 

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, 6 травня 2021 року приблизно о 15 годині 26 хвилин, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Daewoo Lanos», д.н. НОМЕР_1 , рухаючись на перехресті вул. Іванова, 11 та вул. Академіка Філатова, 28 у місті Запоріжжі, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Mazda CX5», д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався попереду. Внаслідок ДТП автомобілі отримали пошкодження. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не оспорюючи провину у вчиненні адміністративного правопорушення, вважає, що суд першої інстанції за наслідками розгляду адміністративної справи ухвалив рішення про накладення стягнення, яке за своєю суворістю не відповідає обставинам вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та його наслідками. 
В обґрунтування доводів скарги наголошує, що твердження суду про те, що апелянт був належним чином повідомлений, але не з`явився на судове засідання є таким, що не відповідає дійсності, оскільки повідомлення суду він не отримував, а в матеріалах справи відсутні докази про його повідомлення належним чином про час і місце розгляду справи. 
На думку апелянта, вказані твердження суду є лише формальними та такими, які позбавили його можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема дати пояснення, докази, заявляти клопотання. 
Щодо призначеного стягнення за ст. 124 КУпАП, апелянт зазначає, що судом порушено вимоги ст. 33 КУпАП, а саме не було враховано його особу, майновий стан, пом`якшуючих обставин при обранні такого виду стягнення. 
Наголошує, що ніколи не притягався до адміністративної або кримінальної відповідальності. Має бездоганний стаж водія 17 років. На теперішній час працює на роботі, яка пов`язана із керуванням автомобіля. 
На утриманні перебуває батько, який переніс два інсульти і є інвалідом. Також вказує, що перебуває в шлюбі, від якого має дитину 2 роки 4 місяці. Дружина перебуває на п`ятому місяці вагітності. 
Вказує, що призначене стягнення за ст. 124 КУпАП ставить його родину в скрутне становище, оскільки він може втратити роботу, не зможе перевозити свого батька і дружину до медичних закладів. 
Також втрата роботи позбавить можливості компенсувати завдану внаслідок ДТП шкоду ОСОБА_2 .
Просить апеляційний суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, оскільки копію постанови суду отримав лише 10 серпня 2021 року, тобто поза межами строків апеляційного оскарження. 
Постанову районного суду від 25 червня 2021 року просить змінити в частині накладеного стягнення, застосувати до нього більш м`який вид адміністративного стягнення. 
Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив постанову судді змінити в частині стягнення і накласти на нього більш м`який вид стягнення, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.
Щодо розгляду клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов до таких висновків.
У відповідності до вимог ст. 294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.
В клопотанні апелянт порушує питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду, посилаючись на поважність пропуску цього строку. 
Так, враховуючи, що справа була розглянута без участі ОСОБА_1 , а копію судового рішення він отримав лише 10 серпня 2021 року, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження і про наявні підставі для його поновлення. 
Щодо розгляду апеляційної скарги по суті справи, суд дійшов до таких висновків. 
З огляду на встановлені суддею суду першої інстанції обставини справи, які викладені в оскаржуваній постанові, вина ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду і є доведеною, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Оскільки доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не ставиться під сумнів останнім та не оскаржується, відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, висновки суду, викладені в постанові в цій частині перегляду в апеляційній інстанції не підлягають.
Однак, суд апеляційної інстанції вважає доводи апелянта в частині того, що суд належним чином не повідомив ОСОБА_1 про дату і час судового розгляду, розглянув справу без особи, а тому дійшов неправильного висновку в частині призначення стягнення є таким, що заслуговують на увагу. 
Так, однією із засад розгляду справи про адміністративне правопорушення є рівність громадян перед законом і органом, який розглядає справу (ст. 248 КУпАП).
Порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення встановлено Главою 22 КУпАП, за ч.2 ст. 279 якої, на засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи.
Часиною 1 ст. 268 КУпАП гарантується право безпосередньої участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи про адміністративні правопорушення
Одним із прав, гарантованих ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі за текстом - Конвенція), є право на захист/юридичну допомогу, закріплене в підпункті «с» пункту 3. Воно становить одну з основоположних засад справедливого судового розгляду. Цей пункт ст. 6 Конвенції кореспондується зі статтею 59 Конституції України та статтею ст. 268 КУпАП, якою особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, гарантується право давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження.
Підпункт «с» пункту 3 статті 6 Конвенції передбачає право обвинуваченого «захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд».
Зміст постанови судді про притягнення особи до адміністративної відповідальності має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283-284 КУпАП. 
В постанові потрібно зазначити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник.
Статтею 268 КУпАП встановлено, що за час відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності справу може бути розглянуто лише у випадку наявності одночасно двох підстав: є дані про своєчасне її сповіщення про місце і дату розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Під час розгляду справи законодавцем встановлений імперативний обов`язок встановити певні обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З матеріалів провадження, не встановлено, що суд першої інстанції дотримався вимог про повідомлення належним чином особу, яка притягається до адміністративної відповідальності про дату і місце розгляду справи та вимог про встановлення обставин, які характеризують особу. 
Виходячи з матеріалів справи та того, що суд першої інстанції належним чином не встановив обставин, які характеризують порушника, не обґрунтував вид призначеного стягнення, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що призначене ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобом строком на шість місяців, не відповідає вимогам ст.23 КУпАП, з огляду на наступне. 
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного порушника такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний надмірний тягар» (рішення у справі від 02.11.2004 р. «Трегубенко проти України»).
Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.
Суд апеляційної інстанції нагадує, що відповідно до статей 1, 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Відповідно до ст. 92 Конституції України адміністративну відповідальність визначено одним із основних видів юридичної відповідальності в Україні. Вона виступає наслідком невизнання або неналежного виконання особою норм законодавства, що тягне невідворотність реагування держави на адміністративні правопорушення і встановлюється виключно її законами. 
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).
Відповідно до статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до статті 24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Суд наголошує, що соціальна роль адміністративної відповідальності є надзвичайно важливою насамперед тому, що вона виникає як правовий наслідок неналежної реалізації громадянами і юридичними особами своїх прав і обов`язків у суспільстві. Вона включає не тільки ретроспективну відповідальність, як наслідок правопорушення, але й позитивний аспект, тобто певний внутрішній стан особи, її ставлення до справи, суспільства, своєї поведінки. 
Адміністративно-деліктне законодавство в Україні побудоване на принципі, що адміністративне стягнення не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання новим правопорушенням, досягти чого без встановлення характеризуючих даних є не вбачається за можливе.
Отже, керуючись викладеним, суд апеляційної інстанції враховуючи вимоги ст.ст. 23, 33 КУпАП, характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення та його наслідки, обставини, які призвели до дорожньо-транспортної пригоди, дані про його особу, наявність на утриманні дитини, непрацездатного батька та вагітної дружини, того що діяльність, пов`язана із керуванням транспортним засобом є його єдиним способом заробітку, ступінь його вини, в якості обставини, що пом`якшує відповідальність – щире каяття у вчиненому в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, відсутність обставин, що обтяжують його відповідальність, а також, що метою адміністративного стягнення є засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням, апеляційний суд вважає необхідним постанову змінити та пом`якшити ОСОБА_1 адміністративне стягнення, призначивши його у вигляді штрафу в межах санкції за ст. 124 КУпАП.
На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, - 

П О С Т А Н ОВ И В:

Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, задовольнити. 
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити. 
Постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2021 року, якою ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, змінити в частині накладення адміністративного стягнення. 
Пом`якшити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне стягнення, за вчинене ним правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, призначивши його у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень на користь держави.
Роз`яснити  ОСОБА_1 , що відповідно д о ч. 2 ст.308 КУпАП у разі несплати ним штрафу у 15-денний строк з дня коли йому стало відомо про винесення вказаної постанови, в порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.
В іншій частині постанову залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                         В.Я. Рассуждай

Дата документу  Справа № 336/3691/21