КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
            
справа №381/2240/20                                                                   головуючий у суді І інстанції: Ковалевська Л.М.
провадження №22-ц/824/12967/2021                                         головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
28 вересня 2021 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді:                                              Сушко Л.П.,  
суддів:                                                           Гаращенка Д.Р., Мостової Г.І.,
секретар судового засідання:                                  Спеней О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Фастівська міська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Фастівська міська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування від 17.08.2018, що був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , який в останні роки свого життя переніс більше трьох інсультів, внаслідок його самопочуття постійно погіршувалося. В подальшому, в саме в липні 2020 року позивачеві стало відомо, що її батько за життя подарував належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 . Позивач вважає, що з огляду на стан здоров`я батька, згаданий договір дарування був укладений не із дійсної його волі, тобто батько не міг усвідомлювати про юридичну значимість та наслідки підписання документів. Тому просить суд визнати недійсним договір дарування серія та номер 1-1861 від 17.08.2018, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений Фастівською міською державною нотаріальною конторою та стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2021 року залишено без задоволення позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Фастівська міська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вказує, що її батько після перенесення інсультів якраз і мав певні порушення, які, проявилися в тому, що він за час життя не завжди впізнавав оточуючих людей, мав погану пам`ять та координацію рухів, що в сукупності свідчить про те, що він не міг свідомо вчиняти певні юридично значущі правочини.
В подальшому, а саме в липні 2020 року, скаржнику стало відомо про те, що її батько під час життя подарував належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , про що було укладено договір дарування серія та номер 1-1861, який посвідчений третьою особою.
Вважає, що з огляду на стан здоров`я батька, згаданий договір дарування був укладений не із дійсної його волі. Іншими словами на час укладання спірного Договору, батько міг не усвідомлювати про юридичну значимість та наслідки підписання документів. Звертає увагу суду на те, що судом було прийнято оскаржуване рішення з урахуванням ухвали суду від 14.09.2021 в іншій цивільній справі №381/2244/20 2/381/1073/20.
Вважає, шо під час апеляційного провадження є необхідність у дослідженні документів особи, яка підписувала оспорюваний договір дарування від імені її Батька на предмет наявності у неї таких повноважень. Відтак, існує необхідність у витребуванні від Фастівської міської державної нотаріальної контори (08500, м. Фастів, вул. Шевченка, 4) належним чином засвідчені матеріали укладання договору дарування серія та номер 1-1861 від 17.08.2018, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зокрема довіреності на підтвердження повноважень. Також, на переконання скаржника існує необхідність у витребуванні доказів з медичних закладів: Фастівської центральної районної лікарні (08500, м. Фастів, вул. Льва Толстого, 17), Поліклініки Фастівської центральної районної лікарні (08500, м. Фастів, вул. Льва Толстого, 28), Фастівської міської лікарні (08500, м. Фастів, вул. Київська, 57) належним чином засвідчені копії наступних документів: медичних карток, історії хвороби, виписок, витягів, історії відвідування, результати аналізів та оглядів тощо, відносно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ..
Учасники справи відзиву на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надали.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. 
Вирішуючи даний спір, і відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що під час подання позову до суду та час розгляду справи, позивачем не заявлялося клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи її батька ОСОБА_3 , якою б було зроблено категоричний висновок про абсолютну його неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними в момент підписання ним Договору дарування, що саме по собі не є підставою для визнання укладеного Договору дарування недійсним з підстав передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України. Крім цього, оскаржуваний договір дарування, посвідчений нотаріусом Бойко О.О. - 17.08.2018 року. Інших доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 під час укладення ним Договору дарування від 17 серпня 2018 року, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, матеріали справи не містять та позивачем не надано.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч. 1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Відповідно до ч.1 статті 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.
Відповідно до ч. 2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.
Стаття 225 ЦК України визначає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, зокрема, відповідно до частини першої цієї статті правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.
Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі № 650/1252/17 (провадження № 61-18032св20).
Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.
Для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 29 червня 2021 року у справі № 521/17684/17-ц (провадження № 61-3638св21), від 19 червня 2019 року у справі № 554/11179/13-ц (провадження № 61-30685св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 326/81/15 (провадження № 61-837св19).
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 15.10.2019 (а.с.39).
ОСОБА_3 є батьком позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджено копією свідоцтва про народження НОМЕР_2 , виданого Дніпровським РАГСом м. Києва (а.с.38).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на все належне йому майно, до складу якого увійшла і квартира АДРЕСА_1 , що належала покійному на підставі Договору міни укладеного між ним та ОСОБА_5 17 січня 2001 року (а.с.124-125).
Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 одружилися 28 грудня 2001 року (а.с.89).
Частиною 3 статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
17 серпня 2018 року, відповідно до Договору дарування квартири, посвідченого державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Бойко О.О., ОСОБА_6 , який діяв від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності, подарував ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.120).
Згідно витребуваних ухвалою суду від 14.09.2021 (цивільна справа №381/2244/20 2/381/1073/20) за клопотанням позивачки ОСОБА_1 з Фастівської центральної районної лікарні, поліклініки Фастівської центральної районної лікарні, Фастівської міської лікарні, історій хвороб, медичні картки, виписки, витяги, результати аналізів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що з 04.07.2012, з 10.06.2013, з 26.03.2014 ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в зв`язку із пневмонією. При цьому, історія хвороби ОСОБА_3 не містить висновків щодо погіршення психічного стану хворого внаслідок інсульту, тобто вона взагалі не містить відомостей про інсульт.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що при посвідченні оспорюваного договору дарування її батько не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними та що у нього було відсутнє волевиявлення на вчинення спірного правочину, тоді як відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Доводи апеляційної скарги про те, що її батько після перенесення інсультів якраз і мав певні порушення, які, проявилися в тому, що він за час життя не завжди впізнавав оточуючих людей, мав погану пам`ять та координацію рухів, що в сукупності свідчить про те, що він не міг свідомо вчиняти певні юридично значущі правочини, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки сам по собі факт наявності у дарувальника тяжкої хвороби не є достатнім доказом його неспроможності в межах, необхідних для волевиявлення і укладення договору дарування, та не спростовує  презумпцію його психічного здоров`я. Крім того, клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_3 позивачем не заявлялося.
Доводи апеляційної скарги про те, що під час апеляційного провадження є необхідність у дослідженні документів особи, яка підписувала оспорюваний договір дарування від імені її батька на предмет наявності у неї таких повноважень, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки позивачем у апеляційні скарзі, не наведено обґрунтованих причин не подання цих доказів до суду першої інстанції у відповідності до ч. 3 ст. 367 ЦПК України.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні,  не спростовують.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача не було порушено відповідачем.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд  першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. ст. 225,203-204,718,719 ЦК України.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,
 
                                                     ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено «29» вересня 2021 року.
                                          
Головуючий суддя	Л.П. Сушко      	
Судді	Д.Р. Гаращенко      	
 	Г.І. Мостова