УХВАЛА

11 листопада 2021 року 
Київ
справа №640/20021/19
адміністративне провадження №К/9901/5354/21, К/9901/6547/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Білак М.В.,
суддів: Губської О.А., Калашнікової О.В. 

секретаря судового засідання: Кучер Р.В.,

за участю:
представника позивача Наїдко Л.В. 
представника відповідача Полець Д.М.
представник третьої особи Мокрицька К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника Кабінету Міністрів України про передачу на розгляд Великої Палати Верховного Суду адміністративної справи № 640/20021/19 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи: Міністерство охорони здоров`я України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання протиправними та скасування розпоряджень, поновлення на посаді, 
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України та просив: визнати протиправним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 12   жовтня   2019 року №   942-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади державного секретаря Міністерства охорони здоров`я України»; поновити на посаді державного секретаря Міністерства охорони здоров`я України; визнати протиправним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 12   жовтня 2019 року №   949-р «Про тимчасове покладення виконання обов`язків державного секретаря Міністерства охорони здоров`я України на ОСОБА_3 »; допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді державного секретаря Міністерства охорони здоров`я України.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17   вересня   2020   року у задоволені позовних вимог відмовлено. 
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 8   лютого 2021   року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове яким частково задоволено позов, визнано протиправним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України віл 12 жовтня 2019 року № 942-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади державного секретаря Міністерства охорони здоров`я України», поновлено ОСОБА_1 на посаді державного секретаря Міністерства охорони здоров`я України. 
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями Кабінет Міністрів України та Міністерство охорони здоров`я України звернулися до Верховного Суду із касаційними скаргами. Ухвалами Верховного Суд від 25 лютого 2021 року та від          4 березня 2021 року відкрито касаційні провадження за вказаними касаційними скаргами.
9 березня 2021 року на адресу Верховного Суду від Кабінету Міністрів України надійшло клопотання про передачу справи № 640/20021/19 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Клопотання обґрунтовано тим, що розгляд цієї справи Великою Палатою Верховного Суду сприятиме формуванню єдиної правозастосовчої практики з питань звільнення осіб на підставі статті 871 Закону України «Про державну службу».
Також відповідач зазначає що, враховуючи різні позиції суду апеляційної інстанції щодо питання звільнення державних службовців категорії «А» з посад на підставі частини першої статті 871 Закону України «Про державну службу», на даний час існує виключно правова проблема, зокрема, щодо можливості Кабінету Міністрів України діяти на підставі статті 871 Закону України «Про державну службу» та звільняти державних службовців категорії «А» в порядку, вказаному даною статтею Закону; щодо права Уряду на підставі статті 871 Закону України «Про державну службу» звільняти державних службовців категорії «А», які були призначені на посади до моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади», тобто до 25 вересня 2019 року. 
Зокрема, у своєму клопотанні відповідач звертає увагу, що існування судових рішень, які набрали законної сили, фактично обмежує законні права Уряду щодо належного виконання передбачених Законом України «Про державну службу» прав та обов`язків, що в свою чергу, порушує принципи якості, передбачуваності законодавства та належного урядування, а також нівелює можливість застосування суб`єктом призначення норм статті 871 Закону України «Про державну службу», яка є чинною та не визнана у встановленому порядку Конституційним Судом України такою що втратила чинність, що у свою чергу також не сприяє існуванню правової визначеності у відносинах щодо припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.   
Колегія суддів дослідивши доводи заявленого клопотання, вважає що у його задоволенні необхідно відмовити з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
В окремих випадках, відповідно до частини п`ятої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Частиною першою статті 347 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в судовому рішенні від 26 березня 2019 року у справі №804/15369/13-а, для віднесення справи до категорії спорів, що містять виключну правову проблему і вирішення яких необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, така справа повинна мати декілька з наведених ознак:
- справа не може бути вирішена відповідним касаційним судом у межах оцінки правильності застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального права чи дотримання норм процесуального права;
- встановлена необхідність відступити від викладеного в постанові Верховного Суду України правового висновку, який унеможливлює ефективний судовий захист;
- існують кількісні критерії, що свідчать про наявність виключної правової проблеми, а саме значний перелік подібних справ (зокрема, між тими ж сторонами або з однакового предмета спору), які перебувають на розгляді в судах;
- існують якісні критерії наявності виключної правової проблеми, зокрема:
- немає усталеної судової практики у застосуванні однієї і тієї ж норми права, в тому числі, наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному;
- невизначеність законодавчого регулювання правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема, в тому числі необхідність застосування аналогії закону чи права;
- встановлення глибоких та довгострокових розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами, а також наявність обґрунтованих припущень, що аналогічні проблеми неминуче виникатимуть у майбутньому;
- наявність різних наукових підходів до вирішення конкретних правових питань у схожих правовідносинах.
Адміністративна справа №      640/20021/19 не містить жодної з наведених вище ознак для її віднесення до категорії спорів, що містять виключну правову проблему і вирішення яких необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики. 
Справа може бути вирішена Касаційним адміністративним судом у межах оцінки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи дотримання ними норм процесуального права. Спірні правовідносини мають визначене законодавче регулювання, яке в повній мірі дозволяє вирішити спір. Правове питання правомірності звільнення державних службовців категорії «А» в порядку, визначеному статтею 871 Закону України «Про державну службу», не може кваліфікуватися як виключна правова проблема, що викликає необхідність застосування аналогії закону чи права.       
Таким чином Верховний Суд не вбачає підстав, визначених частиною п`ятою статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України, для передачі справи №     640/20021/19 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Керуючись статтями 344, 346, 347, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання Кабінету Міністрів України про передачу справи №640/20021/19 на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.
Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали складено 15 листопада 2021 року.

Судді                                                                                                    М.В. Білак

                                                                                                    О.А. Губська

                                                                                                    О.В. Калашнікова