ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року	Львів	Справа № 1.380.2019.006108 пров. № А/857/15670/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді –                                       Носа С. П., 
суддів –                                                            Сеника Р. П.; Кухтея Р.В.;
за участю секретаря судового засідання   – Максим Х. Б.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського  окружного адміністративного суду від 23 червня 2021  року у справі №  1.380.2019.006108(головуючий суддя Гавдик З. В., м. Львів) за   позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 за участю третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Львівського комунального підприємства “Граніт”, ОСОБА_2 про демонтаж самочинно влаштованого балкону, -

                                                        ВСТАНОВИВ:

Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з  адміністративним позовом про зобов`язання   ОСОБА_1 демонтувати самочинно влаштований балкон розміром 1,10х5,10м. до квартири, розміщеної на 2 поверсі будинку АДРЕСА_1 та привести планування квартири до попереднього стану.
В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що відповідач самочинно влаштувала балкон 1,10х5,10м. до квартири, розміщеної на 2 поверсі будинку на АДРЕСА_1 , що підтверджується актом, складеним ЛКП “Граніт” від 10.04.2017 року, влаштування балкону у будинку АДРЕСА_1 до квартири АДРЕСА_2 , здійснене з порушенням законодавства, без узгодження з власниками квартир у будинку та без одержання відповідних дозвільних документів, відтак балкон підлягає демонтажу.
Рішенням Львівського  окружного адміністративного суду  від 23 червня 2021  року позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 демонтувати самочинно влаштований балкон розм. 1,10х5,10 м. до квартири, розміщеної на 2 поверсі будинку АДРЕСА_1 та привести планування квартири до попереднього стану.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем – ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та ухвалити новупостанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги  вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права. Також вказано, що спірний балкон станом на 2005 рік – час придбання квартири вже був зведений попереднім власником, що підтверджується актом від 20.06.2019 року, складеним мешканцями будинку. Апелянт наголошує, що самовільне влаштування консольного балкону квартири АДРЕСА_2 зі сторони дворового фасаду не погіршило технічного стану будинку, а прийняті конструктивні рішення забезпечують несучу здатність конструкцій. 
Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить таку задовольнити в повному обсязі.
Представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечив та просить відмовити задоволенні такої та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Заслухавши суддю-доповідача,проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з таких підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Встановлено, що 24.05.2017 року Головою Залізничної районної адміністрації прийнято розпорядження за № 290 “Про самочинне будівництво, здійснене гр.. ОСОБА_1 ”, яким рекомендовано відповідачу ОСОБА_1 , мешканці кв. АДРЕСА_3 , в термін до 17.07.2017 року демонтувати самочинно влаштований балкон розміром 1,10х5,10м. до квартири, розміщеної на 2 поверсі будинку АДРЕСА_1 та привести планування квартири до попереднього стану.
Актом, складеним працівниками ЛКП “Граніт” від 25.07.2017 року, зафіксовано факт невиконання відповідачем вимог розпорядження голови Залізничної районної адміністрації.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій позивача  вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне. 
Згідно ст. 1 Закону України   “Про благоустрій населених пунктів”,   благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.
Згідно ст. 20 Закону України   “Про благоустрій населених пунктів”   передбачено, що організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом; рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.
Також слід зазначити, що до компетенції виконавчих органів міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян (ст. 30 Закону України   “Про місцеве самоврядування в Україні”).
Згідно статті 31 Закону України   “Про місцеве самоврядування”   виконавчим органам міських рад делеговано повноваження у галузі будівництва, зокрема, зі здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.
Згідно з підпунктом 5.3.3 пункту 5.3 “Повноваження у галузі будівництва” Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою Львівської міської ради” від 14.07.2016 №777, до повноважень районної адміністрації в галузі будівництва віднесено розгляд питань та вжиття заходів у порядку, встановленому виконавчим комітетом та департаментом містобудування, щодо фактів самовільного будівництва (погодження, приведення до попереднього стану, демонтажу та ін.).
Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 01.11.2016 № 977 затверджено Положення про Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради відповідно до пункту 4.32 якого до повноважень районної адміністрації віднесено розгляд питань та вжиття заходів у порядку, встановленому виконавчим комітетом, щодо фактів самовільного будівництва (погодження, приведення до попереднього стану, демонтажу тощо).
Згідно ч. 1, ч. 7   ст. 376 Цивільного кодексу України   будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за тішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Встановлено, що дозволів на влаштування балкону у будинку АДРЕСА_1 до квартири АДРЕСА_2 , уповноваженими органами у встановленому законом порядку не видавалося. Наявні у матеріалах справи докази (схеми, викопіювання фотознімків) підтверджують факт самочинного монтажу за зазначеною адресою вказаних об`єктів.
Як встановлено судом з матеріалів справи, відповідачем не виконано Розпорядження голови Залізничної РА ЛМР №290 від 24.05.2017 про самочинне будівництво здійснене гр. ОСОБА_1 .
Доказів виконання чи скасування Розпорядження відповідачем до суду не подано.
Крім цього ОСОБА_1 було сплачено штраф накладений постановою №73 від 10.04.2017 (копія квитанції наявна в матеріалах справи) за порушення   ст. 150 КУпАП. На думку суду, дана обставина   підтверджує те, що ОСОБА_1 визнає факт самочинного влаштування балкону розміром 1,10х5,10 м.
Також суд зазначає, що у Залізничному районному суді м. Львова на розгляді перебувала справа №462/4398/19 за позовом ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права власності на реконструйовану квартиру. Позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду. 
Частинами першою та другою   статті 104 КАС України   передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертних досліджень та складення висновків експерта за результатами проведеного позасудового експертного дослідження визначається відповідно до законодавства.
Матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням (частина перша   статті 105 КАС України).
Суд враховує, що висновок експерта в цій справі не оцінювався як доказ, оскільки доданий до матеріалів справи висновок експерта №415/19 складений за результатами проведення будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №462/4398/19.
Також суд враховує положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах “Салов проти України” (заява N 65518/01; пункт 89), “Проніна проти України” (заява N 63566/00; пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про  задоволення позовних вимог, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Керуючись статтями 241, 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 –  залишити без задоволення,  а рішення Львівського  окружного адміністративного суду від 23 червня 2021   року у справі №1.380.2019.006108– без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття  та може бути оскаржена у касаційному порядку,  виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом  подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів  з дня складення  повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Р. В. Кухтей  	
Повне судове рішення складено 30 листопада 2021 року.