Номер провадження: 33/813/1023/21
Номер справи місцевого суду: 521/7399/21 
Головуючий у першій інстанції Сегеда О.М. 
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Судді Цюри Т.В.,
За участю секретаря судового засідання – Лопотан В.І., 
розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – Боличевського Сергія Петровича на постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 29 червня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП

В С Т А Н О В И В:

Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 29 червня 2021 рокувизнано  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.
Стягнуто з  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.
Не погоджуючись із вказаною постановою суду, представник ОСОБА_1  – Боличевський Сергій Петрович подав апеляційну скаргу,у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 29 червня 2021 року та закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Слід зазначити, що представник ОСОБА_1  – Боличевський Сергій Петрович подав одночасно дві ідентичні апеляційні скарги на вищевказану постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 29 червня 2021 року, а тому суд апеляційної інстанції вважає їх одним процесуальним документом, який і є предметом розгляду судом апеляційної інстанції.
В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначеного на 02.11.2021 року, з`явився представник апелянта ОСОБА_1 – адвокат Боличевський С.П. 
Потерпілий ОСОБА_2 до суду не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином (а.с. 96). 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_1 – адвоката Боличевського С.П., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.
Так, ч. 7 ст.294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно зі ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до положень ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Так, відповідно до ст. 124 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Апеляційний суд вважає, що під час судового розгляду даної справи суд першої інстанції дотримався вказаних норм права та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення ґрунтується сукупністю доказів, які були дослідженні в судовому засіданні суду першої інстанції та перевірені в судовому засіданні апеляційного суду, а саме:
-протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №039036, відповідно до якого 30 квітня 2021 року о 09 годині 00 хвилин у м. Одесі по вул. Балківська, 115 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Volkswagen Caddy», державний номерний знак НОМЕР_2 , при перестроюванні не надав перевагу в русі автомобілю «Jeep Grand Cherokee», державний номерний знак НОМЕР_3 , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, та скоїв з ним зіткнення, чим порушив вимоги п. 10.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (а.с. 2);
-схемою місця ДТП від 30.04.2021 року (а.с.3);
-письмовими поясненнями водія ОСОБА_1 та водія ОСОБА_2 від 30.04.2021 року (а.с. 4,5);
-відеозаписи з реєстратора свідка та нагрудних відеореєстраторів поліційських (а.с. 36). 
Зазначені докази, які були повторно досліджені в ході апеляційного розгляду, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 , у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Слід зазначити, що у доводах апеляційної скарги представник ОСОБА_1 – Боличевський Сергій Петрович фактично не оскаржує події, які мали місце 30.04.2021 року, натомість значна частина доводів апеляційна скарга містить лише посилання щодо процедури надання та витребування доказів, недопустимості доказів та неналежності доказів.
Зокрема, апелянт зазначає, що до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №3039036, були надані лише схема ДТП та 2 пояснення свідків. При цьому, у вказаному протоколі не зазначені та не вказані відеозаписи з відеореєстратора свідка та з нагрудних відеореєстраторів поліцейських. Проте, суд першої інстанції, взяв на себе функцію дізнання та обвинувачення і за власною ініціативою 31.05.2021 року направив запит до Департаменту патрульної поліції з вимогою надати відеозаписи вчинення адміністративного правопорушення. 
Разом з тим, на вказані доводи апелянта слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ч. 1 ст. 251 КУпАП).
Згідно із ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:
1)чи належить до його компетенції розгляд даної справи;
2)чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 
3)чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 
4)чи витребувано необхідні додаткові матеріали;
5)чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
       Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вищевказаних вимог закону, місцевий суд 31.05.2021 року за вих. №521/7399/21/19147/2021 витребував з УПП в Одеській області відеозапис зі службового портативного відеореєстратора та/або з нагрудних камер працівників поліції, який було знято під час оформлення поліцейським матеріалів за протоколом серії ДПР 18 №039036 від 30 квітня 2012 року (а.с. 17). 
       07.06.2021 року до суду надійшла відповідь з Департаменту патрульної поліції УПП в Одеській області від 02.06.2021 року №12598/41/13/13/02, у якій Департамент повідомив суд, що: «…відеозаписи є в наявності, їх можна отримати на власний електронний носій за адресою: м.Одеса, вул. Ак. Корольова,5, каб. 403. (Об`єм пам`яті близько 5,75 Гб). Записати відеозаписи на диски немає можливості в зв`язку з тимчасовою відсутністю дисків». (а.с.26). 
Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 08.06.2021 року, для повного та всебічного розгляду справи, прийняття по справі справедливого неупередженого судового рішення було витребувано з Управління патрульної поліції в Одеській області відеозаписи з відеореєстратора свідка та з нагрудних відеореєстраторів поліцейських за протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 039036 від 30 квітня 2021 року, складеного відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП. Копію постанови направлено до Управління патрульної поліції в Одеській області (м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 5) – для виконання та зобов`язання надати витребувані докази в п`ятиденний строк (а.с. 29-30). 
На виконання вищевказаної постанови суду від 08.06.2021 року, Департаментом патрульної поліції УПП в Одеській області 17.06.2021 року було надано до суду вищезазначені відеозаписи (а.с. 35-36), яким судом була надана оцінка у нарадчій кімнаті при ухваленні судового рішення. 
З урахуванням вищевикладеного, доводи, викладені в апеляційній скарзі, про те, що суд першої інстанції позбавлений права самостійно збирати докази по справі, а саме те, що суд за власною ініціативою 31.05.2021 року направив запит до Департаменту патрульної поліції з вимогою надати відеозаписи вчинення адміністративного правопорушення, є непереконливим з огляду на положення п.4 ст.278 КУпАП, відповідно до яких визначено повноваження органу (посадової особи) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішити, зокрема, питання щодо витребування необхідних додаткових матеріалів. Отже, витребування судом відеозапису фіксації події адміністративного правопорушення є належним заходом, спрямованим на встановлення усіх обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Окрім того, апеляційний суд погоджується із твердженнями місцевого суду про те, що Діючими нормами КУпАП не обумовлено підстав для визнання доказів недопустимими та неналежними.
Разом з тим, стандарти, які встановлює Конвенція про захист прав і основних свобод людини для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, ст. 94 КПК України, оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив рішення (вирок, постанову, ухвалу).
Питання про визнання доказів недопустимими вирішується судом під час їх оцінки в нарадчій кімнаті при ухваленні судового рішення (ч. 1 ст. 89 КПК України) у кожному конкретному випадку залежно від характеру і наслідків порушень критеріїв допустимості. При цьому оцінка доказів передбачає їх відповідний аналіз у всій сукупності та взаємозв`язку (ст. 94 КПК України).
Більш того, вказані відеозаписи стосуються обставин вчинення ОСОБА_1 правопорушення, яке мало місце 30.04.2021 року та жодним чином не спростовують тих фактичних обставин, які були встановлені суддею під час розгляду справи.
Безпідставними є і посилання апелянта на те, що надані на вимогу суду відеозаписи з відеореєстратора свідка та з нагрудних відео реєстраторів поліцейських на 2 DVD-носіях є недопустими через відсутність електронного підпису в електронних документах.
Так, нормативно-правовим актом, що регулює порядок застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів є Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, що затверджена наказом МВС України 18 грудня 2018 року № 1026 та зареєстрована Мінюстом 11 січня 2019 року за № 28/32999 (далі – Інструкція).
Відповідно до п. 1 ч. 2 Розділу І Інструкції, застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.
Відповідно до пунктів 6-9 розділу вище вказаної Інструкції, дозвіл на копіювання та видачу відеозаписів надається відповідальній особі виключно за рішенням керівника цього органу, підрозділу поліції.
Відеозаписи працівникам органу, підрозділу поліції видаються в тому вигляді, в якому вони були збережені на док-станції, без коригування. Перегляд, аналіз відеозапису здійснюється працівником поліції, якому він виданий у встановленому цією Інструкцією порядку для виконання, покладених на нього завдань в межах його повноважень.
Тобто, передбачена відповідна процедура перенесення інформації з програмно-апаратного комплексу, призначеного для зберігання цифрової відеоінформації.
Будь-яких порушень правил застосування поліцейськими технічних приладів, що мають функцію відеозапису, не встановлено.
Більш того, КУпАП також не містить вимог щодо обов`язкового скріплення відеозапису як доказу в справі про адміністративне правопорушення, електронним цифровим підписом. 
За наведеного, з урахуванням положень ст. 252 КУпАП, суд не вбачає підстав, з яких даний доказ має ознаки недопустимого.
Крім того, вказані відеозаписи є належним доказом, оскільки на них зафіксовано як безпосередньо момент дорожньо-транспортної пригоди, так і саму процедуру оформлення матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 039036 від 30 квітня 2021 року, складеного відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП. 
Доводи представника  ОСОБА_1 – Боличевського Сергія Петровича про те, що відмовляючи в призначенні судової експертизи, суд позбавив  ОСОБА_1 рівності перед іншими учасниками судового процесу, а також перед законом і судом оцінюються апеляційним судом критично, з огляду на те, що суд першої інстанції прийшов правильного висновку з приводу того, що необхідності у призначенні такої експертизи немає і в матеріалах справи є достатньо зібрано доказів, які підтверджують вину  ОСОБА_1 у вчинені вказаної ДТП.
Порушень вимог чинного законодавства при розгляді справи суддею місцевого суду, які тягнули б за собою скасування постанови, про що зазначено в апеляційній скарзі, не встановлено.
Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.
Окрім того, під час слухання справи у суді апеляційної інстанції, представник ОСОБА_1 – Боличевський Сергій Петрович клопотання про призначення по справі судової експертизи не заявляв. 
За наведених обставин, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив усі обставини справи, з дотриманням вимог ст.252 КУпАП оцінив зібрані у справі докази та дійшов правильного висновку про доведеність вини  ОСОБА_1 в порушенні вимог п. 10.3. ПДР України, оскільки такі докази, які беззаперечно свідчать про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, наявні в матеріалах справи. 
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку наявним в ній доказам та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення про винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Будь-які інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, сприймаються судом як спроба уникнути відповідальності, оскільки доказів, які б могли об`єктивно спростувати причетність  ОСОБА_1 до вказаного правопорушення, суду не надано.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова судді районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.
Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
На підставі викладеного та керуючись статтями 23, 30, 33, 36, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – Боличевського Сергія Петровича – залишити без задоволення. 
Постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 29 червня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого д – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 
Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра