УХВАЛА

20 жовтня 2021 року 
м. Київ
Справа №  910/8075/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Стратієнко Л.В. - головуючий, судді - Губенко Н.М., Кондратова І.Д.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

на ухвалу Господарського суду міста Києва
(суддя - Борисенко І.І.) 
від 30.03.2021,
на додаткову ухвалу Господарського суду міста Києва
(суддя - Борисенко І.І.) 
від 18.05.2021,
та постанову Північного апеляційного господарського суду
(головуючий - Козир Т.П., судді - Коробенко Г.П., Кравчук Г.А.) 
від 16.09.2021,

за скаргами Інституту фізіології імені О.О.Богомольця НАН України
на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

у справі за позовом Інституту фізіології імені О.О.Богомольця НАН України
до Фізичної особи-підприємця Василевської - Ридікової Тетяни Вікторівни ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Національна академія наук України
про стягнення 159 783,91 грн,

ВСТАНОВИВ:
У лютому 2021 року Інститут фізіології імені О.О.Богомольця НАН України звернувся до Господарського суду міста Києва з двома скаргами на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яким були повернуті без прийняття до виконання виконавчі документи (два накази у цій справі) з підстав відсутності у виконавчих документах дати народження боржника - фізичної особи.

Ухвалою Господарcького суду міста Києва від 30.03.2021 визнано протиправними дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. щодо винесення повідомлень від 27.01.2021 про повернення виконавчих документів стягувачу без прийняття до виконання. Визнано протиправними та зобов`язано скасувати повідомлення від 27.01.2021 про повернення виконавчих документів стягувачу без прийняття до виконання, винесені державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І.. Зобов`язано державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. відкрити виконавче провадження на підставі наказів Господарського суду міста Києва від 25.09.2020 по справі № 910/8075/19 про примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2020 та ухвали суду від 21.07.2020.

Додатковою ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 стягнуто з Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь Інституту фізіології ім. О. О. Богомольця Національної академії наук України 6  000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2021 апеляційні скарги Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.03.2021 та додаткову ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 - без змін. Стягнуто з Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь Інституту фізіології ім. О. О. Богомольця Національної академії наук України  3  000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

08.10.2021 Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.03.2021, додаткову ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2021 у справі №910/8075/19.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій порушені норми матеріального та процесуального права, зокрема, приписи статті 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Розглянувши матеріали касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі №910/8075/19, з огляду на таке.

Статтею 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Враховуючи, що повноваження суду касаційної інстанції обмежено перевіркою правильності застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, зважаючи на особливий статус Верховного Суду, вирішення питання про можливість відкриття касаційного провадження відноситься до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг цим судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Згідно з частиною 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначаються:
1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;
2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;
4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);
реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);
5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;
6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);
7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема, місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

У пункті 6 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

Відповідно до статті 51 Цивільного Кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Згідно з частиною першою статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Отже, задовольняючи скаргу на дії органу ДВС, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що вимога пункту 3 частини першої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" щодо дати народження боржника стосується тільки фізичної особи, а боржником за наказами Господарського суду міста Києва від 25.09.2020 є фізична особа-підприємець, яка зареєстрована у встановленому порядку, тому накази відповідають вимогам статті 4 вказаного Закону і правові підстави для їх повернення відсутні.

При цьому, пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавцю під час здійснення виконавчого провадження надано право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Разом з тим, відсутність у виконавчому документі відомостей про дату народження боржника та ідентифікаційного номеру не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документу без прийняття до виконання.

Аналогічна правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29.04.2021 у справі №686/3941/19, від 08.05.2019 у справі №813/2125/16, 26.12.2018 у справі № 749/1181/16-ц, від 24.12.2020 у справі №639/2561/18-ц, від 27.05.2020 у справі №520/13681/14-ц, у постанові Великої Палати від 22.08.2018 у справі №471/283/17-ц.

Скаржник посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 у справі №806/2273/17 та від 27.11.2018 у справі №806/1376/17. Проте обставини зазначених справ і справи №910/8075/19 не є аналогічними.

Визнаючи правомірними дії державного виконавця у справах №806/1376/17, №806/2273/17 щодо повернення без прийняття до виконання виконавчого документа стягувачу, суд встановив наявність сукупності істотних порушень у оформленні виконавчого документа у справі №806/1376/17, а саме: не зазначено прізвища, ім`я та по батькові особи, яка його видала, відсутній код ЄДРПОУ боржника та індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача (фізичної особи), а у справі №806/2273/17, зокрема, коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України або реєстраційного номеру облікової картки платника податків. Таким чином спір, який розглядався у справі № 806/1376/17 та у справі 806/2273/17 має інший суб`єктний склад та обставини справи, а тому посилання на правові позиції, викладені у цих справах є безпідставними.

Відповідно до положень статті 343 ГПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Щодо оскарження додаткової ухвали Господарського суду міста Києва від 18.05.2021, якою було стягнуто витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 6000,00 грн, то суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, у тому числі, судом не вирішено питання про судові витрати.

Згдіно зі статтею 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України).

Відповідно до статті 344 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що у цій справі скарги на дії державного виконавця були задоволені, а отже судові витрати, понесені заявником (позивачем) підлягають покладенню на орган державної виконавчої служби.

Згідно з частинами 5, 8 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судами було встановлено, що між позивачем та АО "Експерт Лігл Сервіс" укладено договір про надання правової допомоги №15 від 01.02.2021, на підставі якого адвокатом Морозом С.Ю. надавалась професійна правнича допомога.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підставі акту надання послуг та платіжних доручень позивач просив стягнути з органу ДВС 19 935 грн витрат на професійну правничу допомогу.

З урахуванням наданих доказів та відповідно до положень частин 1 - 4, 5 статті 126, частин 5, 8 статті 129 ГПК України, статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" судами досліджено обсяг наданих послуг та встановлено, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є явно завищеним, не відповідає критеріям розумності та співрозмірності, оскільки скарги на дії державного виконавця мають майже ідентичний зміст, однак у актах вказаний однаковий час на їх підготовку (по 3 години на кожну); до акту включене судове засідання 08.04.2021, яке судом не проводилось; не врахований фактичний час засідань 27.04.2021 (5 хвилин) та 18.05.2021 (23 хвилини); час на підготовки заяви про збільшення вимог (3 години) вочевидь завищений.

Суди вказали, що розумним розміром витрат на послуги адвоката за розгляд скарг на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у цьому спорі є сума 6 000 грн, інші заявлені витрати на послуги адвоката є завищеними та становлять надмірний тягар для органу виконавчої служби, що суперечить принципу розподілу витрат.

За таких обставин, ухвала Господарського суду міста Києва від 30.03.2021, додаткова ухвала Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2021 у справі №910/8075/19 прийняті з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною другою статті 293 Господарського процесуального кодексу України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З урахуванням наведеного, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.03.2021, додаткову ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2021 у справі №910/8075/19, у зв`язку з її необґрунтованістю, оскільки правильне застосування норм права судами попередніх інстанцій є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 234, 287, 290, 293  Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №910/8075/19 за касаційною скаргою Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.03.2021, додаткову ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2021.

2. Касаційну скаргу Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.03.2021, додаткову ухвалу Госпо-дарського суду міста Києва від 18.05.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2021 у справі №910/8075/19 надіслати скаржнику разом з доданими до неї матеріалами.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий                                                                                               Л. Стратієнко

Судді                                                                                                             Н. Губенко 

                                                                                                                             І. Кондратова