УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/4134/15-ц    Головуючий у 1-й інст. Зайцев А. В. 
Категорія 39 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого – судді Трояновської Г.С.
суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.
з участю секретаря судового засідання Ляшук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу №274/4134/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки
за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 квітня 2016 року, ухваленого під головуванням судді Зайцева А.В. у м. Бердичів,

в с т а н о в и в:

28 серпня 2015 року ПАТ «УкрСоцбанк» звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки – належні боржнику за кредитним договором від 30.08.2007 року ОСОБА_1 - житлове приміщення та нежитлову будівлю-магазин промислових та продовольчих товарів за адресою АДРЕСА_1 . 
В обґрунтування позову зазначено, що 30.08.2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №286/25-480, відповідно до умов якого АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» надав відповідачу кредит у розмірі 100000.00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13.50 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 29.08.2012 року, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки, та в порядку, встановлених кредитним договором.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком і відповідачем 30.08.2007 року було укладено договір іпотеки №1. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку житлові приміщення загальною площею 145,9 кв.м, що знаходиться на 2-му поверсі, за адресою АДРЕСА_1 , а також договір іпотеки №2, згідно якого відповідач надав в іпотеку нежитлову будівлю, магазин промислових та продовольчих товарів загальною площею 144,6 кв.м, що знаходиться на 1-му поверсі, за адресою АДРЕСА_1 .
Загальна вартість предмету іпотеки за згодою сторін у відповідності до п.1.2 іпотечних договорів становить 90000.00 доларів США.
Позивач свої зобов`язання виконав та надав відповідачу кредитні кошти у вищевказаній сумі. В свою чергу відповідач зобов`язання не виконав належним чином, у зв`язку з чим, за рішенням Третейського суду при Асоціації українських банків від 27.10.2015 року стягнуто з відповідача на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 4326202,90 грн.
Оскільки відповідач борг в добровільному порядку не повертає, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на житлові приміщення загальною площею 145,9 кв.м, що знаходиться на 2-му поверсі, за адресою АДРЕСА_1 , нежитлову будівлю, магазин промислових та продовольчих товарів загальною площею 144,6 кв.м, що знаходиться на 1-му поверсі, за адресою АДРЕСА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною предмету іпотеки для його подальшої реалізації встановленому на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. За рахунок коштів отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна переданого в іпотеку, задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі розміром 2070000,00 грн.
Заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 квітня 2016 року позов задоволено.
У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» за кредитним договором № 286/25-480 від 30 серпня 2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на житлові приміщення загальною площею 145,9 кв.м, що знаходиться на 2-му поверсі, за адресою АДРЕСА_1 , нежитлову будівлю, магазин промислових та продовольчих товарів загальною площею 144,6 кв.м, що знаходиться на 1-му поверсі, за адресою АДРЕСА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною предмету іпотеки для його подальшої реалізації встановленому на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. За рахунок коштів отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна переданого в іпотеку, задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі розміром 2070000,00 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про відмову в позові. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що з 28 квітня 1973 року вона перебуває в шлюбі з відповідачем. В період подружнього життя ними спільно збудована двоповерхова будівля (житлові та нежитлові приміщення) за адресою: АДРЕСА_1 . Оскаржуваним рішенням зачіпаються її права, проте вона не була залучена до участі у справі. Зазначає, що заборгованість за кредитним договором підтверджена неналежним доказом - рішенням третейського суду, окрім того вона позбавлена була можливості заявити про позовну давність. 
У відзиві Акціонерне товариство «УкрСоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зазначає, що ОСОБА_2 надала згоду на укладення договорів іпотеки від 30.08.2007 року.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 30.08.2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» ( на теперішній час – АТ «Альфа-Банк»), та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №286/25-480, відповідно до умов якого АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк" надав відповідачу кредит у розмірі 100000.00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13.50 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 29.08.2012 року.
Відповідно до п. 1.2. зазначеного договору кредит надається позичальнику на поточні потреби.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком і відповідачем 30.08.2007 року укладено договір іпотеки №1. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку житлові приміщення загальною площею 145,9 кв.м, що знаходиться на 2-му поверсі, за адресою АДРЕСА_1 , а також договір іпотеки №2, згідно якого відповідач надав в іпотеку нежитлову будівлю, магазин промислових та продовольчих товарів загальною площею 144,6 кв.м, що знаходиться на 1-му поверсі, за адресою АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 з 1973 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 , якому на праві приватної власності належать житлові приміщення загальною площею 145,9 кв.м та нежитлова будівля, магазин промислових та продовольчих товарів загальною площею 144,6 кв.м за адресою АДРЕСА_1 . Підставою набуття права власності є рішення виконкому Житомирської міської ради № 689 від 22.11.2007 року та №221 від 06.04.2007 року. 
Під час укладення договорів іпотеки від 30.08.2007 року ОСОБА_2 , як дружина, відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України надавала нотаріально посвідчену згоду на заставу спільного майна, а саме житлового приміщення загальною площею 145,9 кв.м та нежитлової будівлі, магазин промислових та продовольчих товарів загальною площею 144,6 кв.м за адресою АДРЕСА_1 .
Доказів того, що договір було укладено не і інтересах сім`ї і кошти використані не в інтересах сім`ї, матеріали справи не містять.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. 
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.
Суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі в справі позивачем.
У разі пред`явлення позову до частини відповідачів чи неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі в справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти в задоволенні позову.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Звертаючись до суду з позовом, заявник повинен чітко зазначити спосіб захисту, якого він вимагає, та яке право він вважає порушеним, невизнаним чи оспорюваним, чітко вказати ким порушені його права та в чому полягає порушення.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Зазначений висновок висловлено Великою Палати Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).
Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
Необхідною умовою для набуття особою, яка не брала участі у справі, права апеляційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків.
Саме по собі набуття особою, яка не брала участі у справі, права на майно щодо якого виник спір, зокрема, після ухвалення судом першої інстанції рішення, не обов`язково свідчить про те, що судовим рішенням вирішено питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків. Натомість питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись, виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 вказувала, що спірна нерухомість, на яку звернуто стягнення судовим рішенням у цій справі, належить їй та її чоловікові ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, тому суд вирішив питання про її права, інтереси та обов`язки.
За змістом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Звернувшись з даним позовом до суду, Банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки – належні боржнику за кредитним договором від 30.08.2007 року ОСОБА_1 житлове приміщення та нежитлову будівлю-магазин промислових та продовольчих товарів за адресою АДРЕСА_1 . 
Однак, як встановлено вище, заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_2 , відносно прав та обов`язків якої було ухвалено рішення судом першої інстанції, та яка в такій ситуації має бути залучена співвідповідачем, оскільки лише за наявності належних відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення такого належного співвідповідача позовні вимоги вирішені бути не можуть.
Установивши, що ОСОБА_2 до участі в справі як співвідповідач не залучена, предмети іпотеки, на які суд звернув стягнення, є об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного позову.
Відповідно до п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
За таких обставин рішення належить скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 квітня 2016 року скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 26.11.2021.

Головуючий                        Судді