ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/6496/19                                            Головуючий у 1-й інстанції:  Панченко Н.Д. 
                                                                                                  Суддя-доповідач:  Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  20 жовтня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                              Василенка Я.М.,
суддів                                        Ганечко О.М., Кузьменка В.В., 
за участю секретаря                    Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 02.06.2021 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Університету Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, -
                                                        В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: 
-  визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 18.05.2016 № 114-к «Про звільнення ОСОБА_1 » в частині підстави звільнення та вважати звільненим в запас зі служби в органах податкової міліції за підпунктом «г» (скорочення штату) статті 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02.06.2021 у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що наказом від 10.11.2010 № 453-к Національного університету державної податкової служби України, лейтенанта податкової міліції    ОСОБА_1 , який прибув з Державної податкової адміністрації у Вінницькій області з 10.11.2010, призначено на посаду заступника начальника курсу факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції.
Наказом Національного університету державної податкової служби України від 18.05.2016 № 114-к «Про звільнення ОСОБА_1 » капітана податкової міліції ОСОБА_1 , заступника начальника курсу факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції Національного університету державної податкової служби України було звільнено з 20.05.2016 з посади та органів податкової міліції у запас на підставі ст. 64 п. «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991.
Підставами для видання наказу № 114-к від 18.05.2016 був: 1) наказ Національного університету державної податкової служби України від 27.04.2016 № 327 «Про проведення службового розслідування»; 2) висновок службового розслідування від 19.05.2016.
Необхідністю службового розслідування слугувало те, що позивач у період з 23.03.2015 не з`являвся на службі та не повідомляв керівництво Національного університету державної податкової служби України та керівництво факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції Національного університету державної податкової служби України про причини своєї відсутності на службі.
Також, підставою звільнення слугувало рішення атестаційної комісії факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції Національного університету державної податкової служби України (протокол № 3 від 12.05.2016) затвердженого в.о. ректора Національного університету державної податкової служби України від 12.05.2016.
Так, у п. 3.3 протоколу № 3 від 12.05.2016 зазначено, що на атестацію не з`явився капітан податкової міліції ОСОБА_1 , заступник начальника курсу (відсутній на службі з 25.03.2015) (а.с. 159 т. 1).
Не погоджуючись з наказом про звільнення в частині формулювання підстави для звільнення, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що наказ про звільнення в частині формулювання підстави для звільнення є правомірним та скасуванню не підлягає, оскільки матеріали справи підтверджують порушення дисципліни позивача.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі.  
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України, встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України затверджений Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV(надалі по тексту також - Статут ОВС), визначає сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень. Дія цього Статуту поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.
Дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (ст. 2 Статуту ОВС).
У відповідності до ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного   місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.
Перед накладенням   дисциплінарного стягнення   начальник   або особа,   яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від   порушника   надання   письмового пояснення. Небажання     порушника надавати пояснення   не перешкоджає   накладенню дисциплінарного стягнення.
Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.
При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку,   обставини, за яких його скоєно, заподіяна   шкода,   попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.
Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид   стягнення   є   крайнім   заходом дисциплінарного впливу.
До матеріалів справи надано копію особової справи позивача (а.с. 58-144 т. 1)
Як уже зазначалось вище, наказом Національного університету державної податкової служби України від 18.05.2016 № 114-к «Про звільнення ОСОБА_1 » капітана податкової міліції ОСОБА_1 , заступника начальника курсу факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції Національного університету державної податкової служби України було звільнено з 20.05.2016 з посади та органів податкової міліції у запас на підставі ст.64 п. «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року.
При цьому, підставами для видання наказу № 114-к від 18.05.2016 був: наказ Національного університету державної податкової служби України від 27.04.2016 № 327 «Про проведення службового розслідування»; висновок службового розслідування від 19.05.2016.
Необхідністю службового розслідування слугувало те, що позивач у період з 23.03.2015 не з`являвся на службі та не повідомляв керівництво Національного університету державної податкової служби України та керівництво факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції Національного університету державної податкової служби України про причини своєї відсутності на службі.
Також, підставою звільнення слугувало рішення атестаційної комісії факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції Національного університету державної податкової служби України (протокол № 3 від 12.05.2016) затвердженого в.о. ректора Національного університету державної податкової служби України від 12.05.2016, за яким, комісія запропонувала та вирішила, що у зв`язку з тривалою відсутністю ОСОБА_1 на службі без надання будь-яких документів, що підтверджують правомірність його відсутності, рекомендувати звільнити ОСОБА_1 зі служби за ст. 64 п.п. «є» Положення КМ УРСР від 29.07.1991 № 114 (а.с. 157-160, 161-166   т. 1).
При цьому, як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Національний університет державної податкової служби України вживав всіх заходів щоб встановити причини відсутності ОСОБА_1 на місці проходження ним служби, зокрема, здійснювалися виїзди за адресами проживання  ОСОБА_1 що підтверджується рапортом інспектора групи забезпечення режиму відділу режиму та оперативного реагування Горбаня О.М. від 04.05.2016, рапортом старшого інспектора відділення оперативного реагування майора податкової міліції Щеголя М.В., рапортом старшого інспектора групи забезпечення режиму відділу режиму та оперативного реагування Ганенка В.О. та рапортом інспектора відділення оперативних чергових прапорщика податкової міліції Валового Р.В. (а.с. 167-170 т. 1)
Відсутність позивача на місці проходження служби також підтверджується рапортом начальника відділення ОР відділу режиму та оперативного реагування - підполковника податкової міліції Бершадського І.В. (а.с. 171 т. 1)
Також, відповідач звертався із листом від 09.11.2015 №3217/01-12 до Ірпінського відділу поліції Головного управління національної поліції у Київській області з метою встановлення місця перебування капітана податкової міліції ОСОБА_1 . У відповідь на вищезазначений лист, Ірпінський відділ поліції Головного управління національної поліції у Київській області, листом від 31.12.2015 №1827 повідомив Університет про те, що неодноразовим здійсненням виїзду місце перебування ОСОБА_1 встановити не виявилося за можливим (а.с. 172 т. 1).
Крім того, в.о. начальника факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції Національного університету державної податкової служби України, на адресу, що була зазначена у особовій справі, ОСОБА_1 було надіслано лист від 27.04.2016 №26/02-30 про те, що відносно нього розпочате службове розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни, у зв`язку із тривалою відсутністю на службі та з проханням з`явитися за місцем проходження служби та надати документи про причини відсутності. Однак, вказаний лист не був отриманий позивачем, що підтверджується поверненням листа відповідачу з відміткою поштового відділення «за зазначеною адресою не проживає» (а.с. 173-175 т. 1).
Тобто, з вищевказаного вбачається, що доводи апелянта про те, що він не повідомлявся про проведення відносно нього службового розслідування, є необґрунтованими, адже відповідач виконав свій обов`язок повідомити про розпочате відносно позивача службове розслідування, направивши на адресу, зазначену в особовій справі відповідний лист, на противагу чому, позивач не надав пояснень та доказів повідомлення роботодавця про зміну адреси проживання.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що в.о. начальника факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції Національного університету державної податкової служби України було надіслано лист ОСОБА_1 від 17.08.2015 №14/02-104, згідно якого повідомлено про те, що встановлений термін перебування у відпустці через хворобу закінчився, а тому запропоновано прибути до керівництва для дачі пояснень відсутності за місцем служби та отримання направлення на проходження військово-лікарської комісії з метою вирішення питання про придатність для подальшої служби (а.с. 176-177). Як слідує з матеріалів справи, даний лист не отриманий позивачем та повернувся до відправника з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».
Відповідачем направлялися листи до Ірпінського МВ ГУМВС України у Київській області від 25.05.2015 №1568/01-12, а також Міністру охорони здоров`я, Міністру внутрішніх справ, голові Державної фіскальної служби, Генеральному прокурору України від 25.05.2015 №1569/01-08 «Про надання правової оцінки діям працівників медичних закладів та посадових осіб університету». Лист начальнику Головного управління власної безпеки ДФС України від 22.06.2015 №1861/01-08 з проханням надання правової оцінки діям працівників медичних закладів» та посадових осіб університету» (а.с. 178-183 т. 1).
Листом слідчого відділу Головного управління НП у Вінницькій області від 11.11.2015 №5/32, університет було повідомлено, що внесено до ЄРДР за №12015020000000236 від 18.06.2015 по факту підробки лікарняних листів працівниками закладів охорони здоров`я Вінницької області, виданих ОСОБА_1 , та запитано інформацію. Листом від 16.11.2015 №3304/01-14 слідчому відділу Головного управління НП у Вінницькій області надано запитувану інформацію (а.с. 184-185 т. 1).
Також, матеріали справи вказують на те, що ОСОБА_1 на його адресу було направлено лист від 25.05.2016 №751/01-12 «Про направлення інформації» та направлено копію наказу від 18.05.2016 №114-к «Про звільнення ОСОБА_1 » (а.с. 186-189 т. 1).
Згідно з нормами п. п. «є» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.
З урахуванням того, що матеріали справи містять підтвердження виконання відповідачем свого обов`язку належним чином та всіма доступними засобами повідомити особу, щодо якої проводиться службове розслідування, про факт та підстави його проведення, підтвердження вчинення активних та неодноразових дій по встановленню місця перебування позивача задля його виклику та дачі пояснень про причини його тривалої відсутності на службі, колегія суддів вважає, що відповідач формулюючи підстави звільнення у наказі, дотримався процедури проведення розслідування, його висновки здійснені на підставі матеріалів службового розслідування, а тому звільнення позивача у запас наказом від 18.05.2016 № 114-к з формулюванням   ст. 64 п. «є» (за порушення службової дисципліни», є обґрунтованим, що вірно було встановлено судом першої інстанції.
Доводи апелянта про те, що ще у лютому 2016 року під час його перебування на лікарняному керівництво факультету у телефонному режимі повідомляло про необхідність ознайомитись з наказом про попередження про наступне звільнення у зв`язку з реорганізацією, а також доводи апелянта про неповідомлення відповідачем про підстави та обставини службового розслідування та ненадання можливості надати пояснення, колегія суддів не бере до уваги, оскільки позивачем не вказано про здійснення ним будь-яких активних дій щодо комунікації з роботодавцем протягом тривалого проміжку часу (надання обґрунтованих підтверджень та інформування про перебування на лікарняному, повідомлення про зміну адреси, узгодження подальших дій при проходженні служби, тощо).
Щодо наданих 28.09.2020 суду першої інстанції копії листків тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 в кількості 16 листків за період 2015-2016 роки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі листки не можуть слугувати підставою для визнання оскаржуваного наказу в частині протиправним, адже доказів їх надання у встановленому законодавством порядку до відповідача надано не було, а тому вказані листки, у даному випадку, не є визначальними при розгляді даного спору. Більше того, не беруться колегією суддів до уваги вказані листки тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 і через те, що період прогулу позивача більший ніж сумарний період, який вказаний в таких листках.
Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що наказ від 18.05.2016 про звільнення ОСОБА_1 в оскаржуваній частині відповідає фактичним обставинам та є законним.
При цьому, проаналізувавши інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.
Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).
Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 02.06.2021 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                                          Василенко Я.М.
                                     
Судді:                                                                                                    Ганечко О.М.

                                                                                                              Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 25.10.2021.