30.09.21
22-ц/812/1409/21
Провадження № 22-ц/812/1409/21         Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О. 

                                       
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року                                              м. Миколаїв
                                                                                   справа № 483/1056/20
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого Данилової О.О.,
       суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О., 
       із секретарем Колосовою О.М.
переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом 
ОСОБА_1 
до товариства з обмеженою відповідальністю «Агро КОН» 
про повернення земельних ділянок
за апеляційною скаргою 
товариства з обмеженою відповідальністю «Агро КОН»
на рішення Очаківського міськрайонного суду м. Миколаєва, ухвалене 26 травня 2021 року суддею Шевиріною Т.Д. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного судового рішення не зазначена),
У С Т А Н О В И В:
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Агро КОН» про захист земельних прав.
Позивач зазначав,  що є власником земельних ділянок площею 0,93 га та 5,31 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих в межах території Солончаківської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, які перебували у тимчасовому користуванні ТОВ «Агро КОН». Звернувшись у 2020 році до товариства з вимогою повернути ділянки йому для самостійного обробітку, він дізнався, що у серпні 2017 року від його імені укладено два договори оренди земельних ділянок з ТОВ «Агро КОН» строком на сім років. Позивач стверджував, що жодних договорів оренди він не укладав і не підписував, волевиявлення та наміру на їх укладення він не мав, а підписи в зазначених договорах вчинені іншою особою.
Посилаючись на порушення прав власника землі та відсутність у товариства правових підстав для користування землею, ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги (а.с. 46-48), просив зобов`язати ТОВ «Агро КОН» повернути належні йому земельні ділянки площею 0,93 га (кадастровий номер 4825184000:01:000:0495) та 5,31 га (кадастровий номер 4825184000:01:000:0223)
Відповідач ТОВ «Агро КОН» позов не визнав, посилаючись на безпідставність заяв ОСОБА_1 про підписання договорів оренди земельних ділянок іншою особою, належну державну реєстрацію цих угод, отримання позивачем орендної плати протягом тривалого часу та належне виконання орендарем інших умов угод.
Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 травня 2021 року позов задоволено. Зобов`язано ТОВ «Агро КОН» повернути у власність ОСОБА_1 земельні ділянки площею 5,31 га з кадастровим номером 4825184000:01:000:0223 та площею 0,93 га з кадастровим номером 4825184000:01:000:0495, що розташовані в межах території Солончаківської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. З відповідача стягнуто 6681 грн. судових витрат.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Агро КОН» без поважних причин не надав витребувані судом докази – оригінали договорів оренди земельних ділянок від 8 серпня 2017 року для проведення судової почеркознавчої експертизи підпису від імені ОСОБА_1 у цих угодах. Визнавши таку процесуальну поведінку відповідача ухиленням від надання експертам доказів, необхідних для проведення експертизи, суд визнав факти, на які посилався ОСОБА_1 (підписання договору іншою особою), та дійшов висновку про недоведеність факту укладення договорів оренди, а також про встановлення факту користування спірними ділянками відповідачем без належних правових підстав та відповідного обов`язку товариства повернути землю її власнику.
В апеляційній скарзі ТОВ «Агро КОН» просив рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в позові. Апелянт не погодився з висновками суду щодо наявності підстав для повернення землі та наголошував, що позивач не довів факт не укладення ним договорів оренди. Водночас суд залишив без належної оцінки факт проходження угодами державної реєстрації, що свідчить про легітимність та чинність договорів оренди; презумпцію правомірності правочину та отримання ОСОБА_1 орендної плати. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача, посилаючись на дотримання судом норм міжнародного права та конституційних норм щодо захисту права власності, а також процесуального законодавства щодо наслідків ухилення від надання доказів та проведення експертизи, просив відмовити ТОВ «Агро КОН» у задоволенні апеляційної скарги.
В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились. Про місце, дату на час судового засідання повідомлені належним чином (а.с.213-216). Справу розглянуто у відсутності сторін.
Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог  апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Так, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина 1 статті 316 ЦК).
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1  статті 319 ЦК).
Відповідно до частини 1 статті 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Правилами частини 2 статті 152 ЗК також передбачено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.
Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).
Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках, закріплені у частині другій статті 16 ЦК України. 
Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Якщо позивач наполягає на поверненні йому земельної ділянки, вважаючи, що ця ділянка знаходиться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав, то зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. 
Тож, у такому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок.
Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц.
 За змістом статті 11 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 ЦК). Принцип свободи договору закріплено статтею 627 ЦК.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК)
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина 1 статті 638 ЦК ).
Статтею 14  Закону «Про оренду землі» передбачена письмова форма договору оренди землі.
Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (частина 2 статті 207 ЦК).
Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, в тому числі і у разі не підписання нею обов`язкової письмової форми договору, набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли (постанова Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, пункт 7.7).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельних ділянок площею 5,31 га з кадастровим номером 4825184000:01:000:0223 та площею 0,93 га з кадастровим номером 4825184000:01:000:0495 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані в межах території Солончаківської сільської ради Очаківського району Миколаївської області (а. с. 8-9).
Земельні ділянки знаходились у фактичному користуванні ТОВ «Агро КОН» без укладення відповідних угод.
8 серпня 2017 року від імені ОСОБА_1 з ТОВ «Агро КОН» укладено договори оренди спірних земельних ділянок на 7 років з визначенням інших істотних умов оренди (а.с.11-13, 16-20).
В графі «підписи сторін» під прізвищем « ОСОБА_1 » вчинено рукописний підпис.
За змістом пункту 43 цих договорів його складено в 2-х примірниках, один з яких знаходиться у орендодавця, другий – у орендаря.
21 березня та 24 квітня 2018 року здійснено державну реєстрацію договорів оренди земельних ділянок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с. 10,14).
Державну реєстрацію здійснено за заявою уповноваженої особи ТОВ «Огро КОН» на підставі наданих документів, в тому числі і оригіналів договорів оренди.
Звертаючись до суду, ОСОБА_1 посилався на те, що жодних письмовий угод з ТОВ «Агро КОН» не укладав, умов оренди належної йому землі з відповідачем не обговорював, договорів не підписував та екземплярів договорів оренди він ніколи не мав. Підпис від його імені у договорах оренди від 8 серпня 2017 року є підробленим. 
Оскільки для встановлення дійсності підпису орендодавця ОСОБА_1 необхідні спеціальні знання в області почеркознавства, суд першої інстанції ухвалою від 19 січня 2021 року (а.с.110) витребував у відповідача ТОВ «Агро КОН» оригінали договорів оренди землі від 8 серпня 2017 року з підписом, вчиненим від імені ОСОБА_1 
ТОВ «Агро КОН» вимоги суду не виконав, оригінали договорів не надав.
Водночас, відповідач повідомив суд про відсутність з невідомих причин в особистій справі ОСОБА_1 оригіналів договорів, як і в усіх інших справах орендодавців товариства (а.с.122, 140-142).
Але відомостей про те, що за фактом масового зникнення правовстановлюючих документів проведено службове розслідування або товариство зверталось за цим фактом до правоохоронних органів, матеріали справи не містять.
Будь-яких дій по встановленню місцезнаходження оригіналів договорів оренди ТОВ «Агро КОН» не вчиняло.
Відповідно до пункту 3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом МЮУ №53/5 від 8 жовтня 1998 року з наступними змінами та пункту 1.1 розділу 1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом МЮУ від 8 жовтня 1998 року №53/5 в редакції від 26 грудня 2012 року, експертне дослідження рукописних записів та підписів здійснюється лише на підставі оригіналів документів. 
Відповідно до статті 109 ЦПК у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
За правилами доказування (частина 4 статті 81 ЦПК) у разі посилання учасника справи, зокрема, на відсутність певної події суд може зобов`язати учасника справи надати відповідні докази наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину відсутності події встановленою.
На підставі встановлених обставин та положень вищеназваних процесуальних норм, суд першої інстанції розцінив ненадання товариством оригіналів договорів оренди як процесуальну позицію щодо ухилення від подання необхідних матеріалів, без яких проведення судової почеркознавчої експертизи є неможливим, а тому відповідно до статей 81 та 104 ЦПК визнав, що оспорювані договори оренди ОСОБА_1 не підписував, тобто ці угоди є неукладеними.
Не встановивши інших правових підстав для подальшого користування ТОВ «Агро КОН» земельними ділянками, що належать ОСОБА_1 , суд поклав на відповідача обов`язок повернути землю її власнику.
Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам статей 391 ЦК та 152 ЗК.
Інша оцінка заперечень власників щодо підписання ними договорів оренди землі у разі відмови орендарів надати оригінали угоди для проведення почеркознавчої експертизи призвела би до подальшого розповсюдження хибної практики одностороннього оформлення таких угод без будь-яких негативних наслідків для порушників.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що факт належного укладення договорів оренди підтверджується його державною реєстрацією, а презумпція правовірності угоди судом не спростована. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Проте державне визнання угоди не потребує встановлення державним реєстратором справжності підпису сторони у тих угодах, які проходять процедуру реєстрації.
Тому сам по собі факт державної реєстрації договорів оренди без врахування інших істотних обставин не може бути достатнім доказом належного укладення договору. 
Презумпція правомірності правочину передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 203 ЦК). За змістом цієї презумпції її правило розповсюджується на укладені правочини, які не містять ознак нікчемності. 
Отже, до договорів від 8 серпня 2017 року, які визнані судом не укладеними, презумпція правомірності правочинів не застосовується.
Не змінює оцінку встановлених судом обставин і факт отримання ОСОБА_1 протягом попередніх років оплати за користування землею, на що посилається апелянт. 
Оцінка таких обставин (отримання оплати при запереченні факту укладення угоди) неодноразово надавалась Верховним Судом при формуванні єдиної правозастосовчої практики щодо застосування пункту 6 статті 3 ЦК та доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) у спорах про недійсність договору для забезпечення розумної передбачуваності судових рішень.
Як зазначав Верховний Суд у праві України зазначена доктрина проявляється, зокрема, у кваліфікації певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу) як волевиявлення, яке свідчить про вчинення правочину, зокрема про його схвалення (постанова Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі №3-59гс14).
Проте, за правилами частини 2 статті 205 ЦК правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. 
Отже, конклюдентними діями може підтверджуватися лише укладення договору в усній формі. 
Оскільки за вимогами статті 18 Закону «Про оренду землі» договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації, зазначена норма виключає можливість укладення спірного договору шляхом вчинення конклюдентних дій, бо такий договір не може бути зареєстрований (постанова Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц)
У зв`язку з відсутністю достатніх підстав для застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) до спірних правовідносин, факт отримання ОСОБА_1 оплати за землю не спростовує його твердження про неукладення ним договорів оренди.
Оскільки апеляційна скарга представника ТОВ «Агро КОН» не містить доводів, які би спростовували висновки суду та доводили би порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в позові.
Окремих спростувань висновків суду першої інстанції щодо вирішення питання розподілу судових витрат, апеляційна скарга не містить.
Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агро КОН» залишити без задоволення.
Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня  прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.

Головуючий                                        О.О.Данилова

Судді:                                                В.В.Коломієць 

Н.О.Шаманська

---------------------------------
повну постанову складено 30 вересня 2021 року