Єдиний унікальний номер 235/2722/21 
Номер провадження 22-ц/804/2132/21        

Номер провадження 22-ц/804/2132/21                                                                                Доповідач Корчиста О.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України

18 листопада 2021 року     Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді               Корчистої О.І.
суддів:    Агєєва О.В., Космачевської Т.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін  в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті  цивільну справу № 235/2722/21 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 червня 2021 року (суддя  Хмельова С.М.),

                                                        встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. 
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він з 12 травня 2003 року по 02 грудня 2019 року працював за професією машиніст підземних установок 3-го розряду, є пенсіонер вуглевидобувного підприємства - ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська».
При звільненні відповідач не надав розрахунок і з цього приводу позивач звернувся до суду (справа №235/1467/20, провадження №2/235/859/20).
Виконавчий лист №235/1467/20 від 23 червня 2020 року, виданий Красноармійським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 67 261,38 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8058,90 гривень, з утриманням в подальшому з цієї суми обов`язкових податків та зборів, понесені судовий збір у розмірі 143,32 гривень, витрат на правову допомогу у розмірі 2 590,00 гривень, був переданий до Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) ( АВП №63626749).
Кошти, по цьому виконавчому листу, поступили на рахунок позивача 12 квітня 2021 року.
Середньоденна заробітна плата була обрахована у рішенні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2020 року по справі №235/1467/20 та становить 537,26 гривень. 
Фактичний розрахунок відбувся 12 квітня 2021 року, тобто час затримки виплати належних йому сум за період з 20 травня 2020 року по 12 квітня 2021 року становить 225 робочих днів та складає 120 883,50 гривень (537,26 х 225), які і просив стягнути з відповідача на його користь.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» про  стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено частково. Стягнуто з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 50 000 гривень, з утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів. Стягнуто з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь держави судовий збір в розмірі 908 гривень.
Додатковим рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 серпня 2021 доповнено резолютивну частину рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 червня 2021 року після абзацу третього абзацом четвертим такого змісту: «В іншій частині позову відмовлено у зв`язку з відсутністю підстав для його задоволення». У зв`язку з чим абзаци 4-9 рішення вважаються абзацами 5-10 відповідно.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 червня 2021 року, постановити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не вірно визначено період, за який підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Посилається на роз`яснення, викладені у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року.
Зазначає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 120883,50 гривень.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відзив на апеляційну скаргу не надано.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_1 , в період з 12 травня 2003 року по 02 грудня 2019 року перебував у трудових відносинах з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська». 
02 грудня 2019 року наказом № 3333/к від 02 грудня 2019 року на підставі ч. 3 ст.38 КЗпП його було звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю.
За рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2020 року з ДП  «Вугільна компанія  «Краснолиманська» на користь позивача стягнуто заборгованість із заробітної плати в розмірі 67261,38 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 квітня 2020 року по 19 травня 2020 року в сумі 8058,90 гривень.
12 квітня 2021 року на рахунок ОСОБА_1 в межах виконання судового рішення надійшла сума в розмірі 71011,50 гривень.
Загальна сума до стягнення на підставі рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2020 року суду становить 67261,38+8058,90 (з утриманням обов`язкових податків та зборів)+143,32+2590. Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 537,26 гривень.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України та пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини. 
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не  підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно  з частиною  першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.
Задовольняючи частково позовні вимоги  ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з вимог ст.117 КЗпП України та дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, визначивши період, за який підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку з 19 травня 2020 року по день ухвалення рішення, тобто 18 червня 2021 року, а також  врахував правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 26 червня 2019 року по справі № 761/9584/15-ц, зменшивши розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі 120 883,50 гривень до 50 000 гривень, виходячи з вимог співмірності зі стягнутим за рішенням суду розміром заборгованості по заробітній платі.
Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції в частині визначення періоду, за який слід здійснювати розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку та кількості робочих днів за наступних підстав.
Встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська».
У пункті 9 частини 2 статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення закріплено як одну з основних засад судочинства.
Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника (стаття 117 КЗпП України).
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Встановлено, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2020 року стягнуто з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 67 261, 38 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8058, 90 гривень та понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 143,32 гривень та витрат на правову допомогу. (а.с.14-16)
Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» по особовому рахунку, який відкритий на ім`я ОСОБА_1 , йому 12 квітня 2021 року перераховано грошові кошти в сумі 71 011,80 гривень на виконання вищенаведеного рішення суду. (а.с. 17) 
Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2020 року у справі №235/1467/20 встановлено, що середньоденний заробіток позивача складає 537, 26 гривень, що не оспорюють сторони.
Вирішуючи питання щодо періоду, за який підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, суд першої інстанції залишив поза увагою, що позивач ОСОБА_1 у своєму позові обмежив період, за який просив стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку, визначивши його з 20 травня 2020 року по 12 квітня 2021 року, що складає 225 робочих днів.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги в цій частині та наявність підстав для зміни оскаржуваного рішення в мотивувальній частині щодо визначення періоду та кількості робочих днів, за які підлягає обрахуванню сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, визначивши такий період з 20 травня 2020 року по 12 квітня 2021 року, що складає 225 робочих днів на загальну суму 120 883,50 гривень, з викладенням в цій частині мотивів, наведених у даній постанові.
Встановлені у даній справі обставини щодо стягнення за рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2020 року  заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні вказують на те, що підприємством грубо порушено права працівника на оплату праці та вимоги статті 116 КЗпП України.
Відсутність вини у затримці розрахунку перед позивачем не доведено відповідачем.
Проте, при визначенні розміру сум, які підлягають до стягнення з роботодавця, необхідно взяти до уваги такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.
За наведених обставин, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку та встановлення його в сумі 50 000 гривень, що є співмірним із заборгованістю по заробітній платі у розмірі 67261,38 гривень. Доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження та зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо застосування правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц. 
Зазначена сума, безумовно, не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Рішення суду першої інстанції підлягає зміні у мотивувальній частині з викладенням мотивів в редакції цієї постанови.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено частково, рішення суду першої інстанції змінено лише в мотивувальній частині, а по суті позовних вимог в частині розміру сум, що підлягають стягненню залишено без змін, підстав для нового розподілу судових витрат у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України апеляційний суд,

                                                       постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 червня 2021 року змінити у мотивувальній частині, виклавши їх в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 18 листопада 2021 року.

Головуючий                                                                                                   О.І. Корчиста