УХВАЛА

15 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 600/968/21-а
адміністративне провадження № К/9901/39587/21 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу Державної судової адміністрації України на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернівецького апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області, про нарахування та виплату суддівської винагороди,
В С Т А Н О В И В:
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернівецького апеляційного суду, Державної судової адміністрації України (далі -ДСА України), в якому просив визнати протиправними дії Чернівецького апеляційного суду щодо нарахування та виплати йому суддівської винагороди за період з 18 квітня по 31 серпня 2020 року, із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування сумою 47230,00 грн, згідно з частиною третьою статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» зі змінами та доповненнями, унесеними Законом України від 13 квітня 2020 року; зобов`язати Чернівецький апеляційний суд нарахувати та виплатити йому суддівську винагороду, як судді Чернівецького апеляційного суду, на підставі статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді - 55 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2020 року у сумі 482604,00 грн.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Чернівецького апеляційного суду щодо нарахування та виплати судді Чернівецького апеляційного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року, із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування сумою 47230,00 грн згідно частини третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 13 квітня 2020 року №553-ІХ. Стягнуто з Чернівецького апеляційного суду на користь позивача недоплачену суддівську винагороду за період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року у сумі 482604,00    грн, з відрахуванням податків і зборів.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року змінено рішення суду першої інстанції  в частині стягнення з Чернівецького апеляційного суду на користь ОСОБА_1  недоплачену суддівську винагороду за період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року у сумі 482604,00 грн, з відрахуванням податків і зборів, зазначивши наступне: «Зобов`язати Чернівецький апеляційний суд донарахувати та виплатити суддівську винагороду судді Чернівецького апеляційного суду позивачу на підставі статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», за період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року у сумі 482604,00 грн, з відрахуванням податків і зборів. В іншій частині рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 03        червня 2021 року залишено без змін.
28 жовтня 2021 року ДСА України подало касаційну скаргу на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права. Заявник просить переглянути судові рішення на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, скасувати їх та відмовити в позові.
Предметом спору у цій справі є обчислення та виплата суддівської винагороди, з урахуванням обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020    рік".
За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що позивач працює суддею, що у значенні Закону України "Про запобігання корупції" передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, що виключає віднгесення цієї справи до малозначної.
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. 
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)      статтею 328      цього Кодексу підстави (підстав). 
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.
У тексті касаційної скарги підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник, зокрема, зазначив про незастосування судами постанов Верховного Суду, ухвалених у справах №№804/3790/17, 820/2462/17, 804/3790/17 та 814/1274/17, в яких Суд висловив правову позицію  щодо ретроактивності дії рішень Конституційного Суду України.
Верховний Суд зазначає, що відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.
Проаналізувавши доводи заявника, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки ДСА України лише зазначило про постанови Верховного Суду, проте не указало норми щодо яких Судом висловлено відповідний висновок та не конкретизувало в чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, обмежившись цитатою з постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №686/23445/17, з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 28    серпня 2020     року №10-р/2020 з подальшим його тлумаченням. 
Інші аргументи касаційної скарги зводяться до цитування норм законодавства, яким урегульована процедура визначення видатків на утримання суддів, з посиланням на неврахування судами особливостей нормативного регулювання  порядку фінансового забезпечення судів. Однак ці доводи ДСА України є загальними і заявник не виклав їх у взаємозв`язку із обставинами справи та виключними підставами, передбаченими частиною четвертою статті 328 КАС України.
Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Проста констатація самого факту наявності або відсутності висновку у постанові Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах не є достатньою підставою для обґрунтування касаційної скарги, оскільки вимагає визначення норми права, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/ не застосування цієї норми права.
Лише загальні посилання на висновок Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження. Тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
За таких обставин, Суд не вирішує питання щодо відстрочення сплати судового збору.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу Державної судової адміністрації України на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернівецького апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області, про нарахування та виплату суддівської винагороди повернути особі, яка її подала.
2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.       
Суддя                                                                                                                         С.А. Уханенко