СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року                                 м. Харків                        Справа № 922/1680/21  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Сгара Е.В., суддя Слободін М.М., суддя Шутенко І.А. 
при секретарі судового засідання Ламановій А.В.
за участю представників сторін:
від позивача - Домущі В.С., ордер серія ОД №572417 від 08.10.2021,
від відповідача – Передерій О.С., ордер серія АЕ №1099417 від 26.10.2021 
розглянувши апеляційну скаргу Проектно-будівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю "Аргілл", с. Нерубайське, Одеська область (вх. 2942Х) 
на рішення Господарського суду Харківської області від 20.08.2021 (повний текст складено 30.08.2021) у справі № 922/1680/21 (суддя Пономаренко Т.А.) 
за позовом Проектно-будівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю "Аргілл", с. Нерубайське, Одеська область
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution", с. Котляри, Харківська область
про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 20.08.2021 у справі №922/1680/21 відмовлено у задоволенні позовних вимог Проектно-будівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю "Аргілл" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution" про стягнення заборгованості.
Не погодившись із вищевказаним рішенням, Проектно-будівельне-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю "Аргілл" звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, скаржником зазначено наступне:
- суд першої інстанції не взяв до уваги зареєстровані податкові накладні з урахуванням того, що відповідачем було подано до ГУ ДПС у Харківській області уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість;
- посилання відповідача на те, що під час розгляду справи судом ним було проведено коригування податкових зобов`язань (за спірною поставкою), не спростовують факт поставки товару;
- судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення не взято до уваги посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №910/23097/17;
- в матеріалах справи на підтвердження перевезення товару надано акти наданих послуг №599 від 27.10.2020 та №600 від 27.10.2020, які підписані позивачем та перевізником – ТОВ «ПТК Оптіма». По факту надання послуг було складено та зареєстровано відповідні податкові накладні;
- вищевказані акти та податкові накладні в їх сукупності підтверджують факт перевезення ТОВ «ПТК Оптіма» на замовлення позивача бетону до пункту за адресою: Одеська область, Біляївський район, с/рада Нерубайське, масив 4, буд.23, за якою розміщено склад відповідача у відповідності до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.     
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 у справі №922/1680/21: відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Проектно-будівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю "Аргілл" на рішення Господарського суду Харківської області від 20.08.2021 у справі № 922/1680/21; призначено справу до розгляду на "11" листопада 2021 р. о 12:00 годині.
На адресу Східного апеляційного господарського суду 28.10.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution" надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким останнє просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначило, що сторони не узгодили поставку товару, який зазначений у спірних видаткових накладних, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт поставки. Крім того, зауважило, що наявність у відповідача квитанції №2 (уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок) є доказом прийняття ДПС відповідного уточнюючого розрахунку та зменшення суми податку на додану вартість на загальну суму 50793,00 грн. за податковими накладними №171 від 27.10.2020 та №172 від 28.10.2020. 
Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution" заявило клопотання про залучення Головного управління ДПС у Харківській області в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Також, від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution" 04.11.2021 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи нового доказу – листа Головного управління ДПС у Харківській області за №783/6/20-40-18-13-11 від 22.10.2021.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.11.2021 у справі №922/1680/21: задоволено клопотання Проектно-будівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю "Аргілл" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів; судове засідання, призначене на "11" листопада 2021 р.  об  12:00 год., вирішено провести в режимі відеоконференції за допомогою програми “EasyCon”.
Судове засідання, призначене на 11.11.2021, відбувалось в режими відеоконференції за участю представника Проектно-будівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю "Аргілл".
Позивач в судовому засіданні 11.11.2021 наполягав на задоволенні апеляційної скарги, вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Відповідач в судовому засіданні 11.11.2021 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції законним та таким, що підлягає залишенню без змін. Повідомив, що Головним управлінням ДПС у Харківській області а результатами поданих відповідачем уточнюючих розрахунків проведено зменшення податкового кредиту за спірними видатковими накладними на 50   793,00 грн. 
Також відповідач зазначив про відсутність необхідності розглядати клопотання про залучення Головного управління ДПС у Харківській області в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, у зв`язку із поданням заяви про долучення до матеріалів справи нового доказу - листа Головного управління ДПС у Харківській області №783/6/20-40-18-13-11 від 22.10.2021.
Вказане клопотання залишено судом без задоволення з огляду на вищезазначене, а також з огляду на його необгрунтованість та безпідставність.   
Під час розгляду заяви  Товариства з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution" про долучення до матеріалів справи нового доказу - листа Головного управління ДПС у Харківській області за №783/6/20-40-18-13-11 від 22.10.2021, судова колегія апеляційного господарського суду виходить з наступного. 
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Приписи ч. 3 ст. 269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи".
Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає
При цьому, наведена вище норма процесуального законодавства пов`язує можливість прийняття додаткових доказів в разі їх існування на момент розгляду справи в суді першої інстанції.
Як вже зазначалось вище, оскаржуване рішення Господарського суду Харківської області у справі №922/1680/21 було прийняте 20.08.2021.
Разом з тим, лист Головного управління ДПС у Харківській області за №783/6/20-40-18-13-11 був складений 22.10.2021, у зв`язку із чим місцевий господарський суд був позбавлений можливості надати правову оцінку зазначеному доказу.
Отже, наданий відповідачем документ не існував на момент прийняття оскаржуваного рішення Господарського суду Харківської області від 20.08.2021 у справі №922/1680/21, що в контексті положень ст. 269 Господарського процесуального кодексу України унеможливлює залучення до матеріалів справи такого нового доказу.
З огляду на вищевикладене, клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution" про долучення до матеріалів справи додаткового доказу (листа Головного управління ДПС у Харківській області за №783/6/20-40-18-13-11 від 22.10.2021) підлягає залишенню без задоволення.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як зазначає позивач, 14.09.2020 між    Проектно-будівельно-комерційним товариством з обмеженою відповідальністю "Аргілл" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution"  (далі - покупець) було укладено договір поставки бетону №14/09-20 (далі - Договір).
Відповідно до п.1.1. Договору, постачальник на умовах цього Договору зобов`язується передавати у власність (здійснювати поставку) у зумовлені строки покупцеві бетон (надалі - товар), а покупець зобов`язується приймати і оплачувати вартість вказаного товару.
Кількість, ціна товару за одиницю, його асортимент і строки поставки визначаються у Специфікації (Додаток №1, що є невід`ємною частиною договору) (п.1.2.Договору).
Товар постачається партіями згідно з узгодженими заявками покупця, в яких вказано кількість, номенклатуру , дату та час поставки товару (п.1.3. Договору). 
Відповідно до п.1.4. Договору, товар за даним Договором постачається на умовах DDP згідно з Правилами інтерпретації міжнародних торгових термінів “ІНКОТЕРМС-2010”. Постачальник вважається таким, що виконав свої зобов`язання в момент надання покупцеві нерозвантаженого товару на транспорті постачальника в місці поставки за адресою: Одеська область, Біляївський район, с/рада Нерубайська, масив 4. будинок 23.
Згідно з п.2.1.1. Договору, постачальник зобов`язаний поставляти товар покупцю відповідно до умов цього Договору.
Постачальник здійснює поставку товару партіями на підставі заявок покупця в строк, визначений цим Договором (п.4.1. Договору).
Заявка покупця надається постачальнику у письмовому вигляді на електрону адресу з наступним наданням письмового оригіналу заявки протягом 7 днів від дати такого відправлення (п.4.2.Договору).
Відсутність письмової заявки покупця не означає відсутність, замовлення партії товару, якщо останнє надане усно, але може бути підставою для відмови постачальника від поставки партії товару без обґрунтування причин та без можливості  застосування до нього штрафних санкцій за прострочення поставки (п.4.3. Договору).
Поставка товару постачальником здійснюється власним або найманим транспортом на розсуд та за власний рахунок постачальника (п.4.4.Договору).  
Маршрут транспортування, вид та марка транспортного засобу, інші деталі поставки товару визначаються постачальником самостійно на свій розсуд (п.4.5.Договору).
Моментом поставки є момент фактичного приймання - передачі товару сторонами (представниками сторін). Для цілей даного Договору та цілей податкового та бухгалтерського обліку сторони домовились, що “моментом поставки” партії товару вважатиметься дата, проставлена на відповідній товарно-транспортній та видатковій накладній (п.5.1.Договору).
Приймання-передача товару здійснюється уповноваженими представниками сторін (п.5.4.Договору).
Представник покупця зобов`язаний надати довіреність на отримання матеріальних цінностей, виконану відповідно до вимог чинного законодавства України, із переліком товару, який підлягає передачі (п.5.4.1.Договору).
Належним доказом повноважень представника покупця на прийняття товару, окрім визначених в цьому пункті Договору документів, є встановлення особи представника покупця, уповноваженої на прийняття партії товару в заявці, наданої покупцем на відповідну партію товару (п.5.4.2.Договору).
Відповідно до п.5.5. Договору, за результатами приймання-передачі партії товару сторони підписують товарно-транспортну накладну та видаткову накладну.
Згідно п.6.1.1. Договору, ціна за кожну партію товару визначається в специфікації (Додаток №1 до даного Договору), є фіксованою та не підлягає зміні в період дії відповідної специфікації. Ціна за кожну партію товару включає в себе вартість доставки відповідно до умов п.1.4 даного Договору та вказується у видатковій накладній на постачання кожної партії продукції. Сторони мають право змінити ціну товару за погодженням сторін шляхом підписання нової специфікації до Договору. У випадку, якщо покупець відмовляється від підписання специфікації в новій редакції, цей Договір вважається розірваним.
Загальна ціна товару за даним Договором визначається як сума усіх поставлених партій товару та вказується в специфікації (Додаток №1 до даного Договору) (п.6.1.2.Договору).
Відповідно до п.6.2.1. договору, покупець сплачує вартість партії товару за цим Договором наступним чином:
- першу та другу партії товару покупець сплачує шляхом 100% попередньої оплати по виставленим рахункам постачальника не пізніше ніж за три дні до моменту поставки відповідної замовленої партії товару;
- третю та всі наступні партії товару постачальник сплачує не пізніше 2-х наступних банківських днів за днем поставки партії товару.
Відповідно до п.12.1. Договору, даний Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020. 
Вищезазначений Договір зі сторони постачальника підписано директором Проектно-будівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю "Аргілл" та засвідчено печаткою, а зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution" договір не підписаний. 
В той же час, як було встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution" в листі б/н від 30.11.2020 (т.1. а.с.176) визнало факт укладання договору №14/09-20 від 14.09.2020, а в матеріалах справи наявні банківські виписки по рахунку позивача відповідно до яких відповідачем у період з 24.09.2020 по 22.10.2020 перераховувалися кошти на рахунок позивача за бетон, послуги бетононасоса та пісок згідно договору №14/09-20 від 14.09.2020 (т.1 а.с.215-217).
За таких обставин, незважаючи на відсутність в матеріалах справи підписаного з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution" примірнику договору №14/09-20 від 14.09.2020, наявні в матеріалах справи документи свідчать про підтвердження факту існування господарських відносин між позивачем та відповідачем щодо поставки товару на виконання вищевказаного правочину, що свідчить про те, що зазначений договір є укладеним та таким, що породжує відповідні правові наслідки для його сторін. 
Як стверджує Проектно-будівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю "Аргілл", останнє здійснило постачання покупцю бетону в обсязі 157 куб.м. на суму 295 160,00 грн. на підставі видаткової накладної №154 від 27.10.2020. 
Вищезазначена видаткова накладна підписана в односторонньому порядку головним бухгалтером Проектно-будівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю "Аргілл" Ларіною Т.І. З боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution" зазначена видаткова накладна не підписана.
Проектно-будівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю "Аргілл" незважаючи на непідписання видаткової накладної №154 від 27.10.2020 з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution", вважає, що поставка бетону в обсязі 157 куб.м. відбулась, з огляду на наявні в матеріалах справи товарно-транспортні накладні від 27.10.2020 №Р154/1, №Р154/2, №Р154/3, №Р154/4, №Р154/5, №Р154/6, №Р154/7, №Р154/8, №Р154/9, №Р154/10, №Р154/11, №Р154/12, №Р154/13, №Р154/14, №Р154/15, №Р154/16, №Р154/17, які свідчать про поставку відповідачу бетону в обсязі 157 куб.м.
В кожній вищевказаній товарно-транспортній накладній зазначено, що вантажовідправником є Проектно-будівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю "Аргілл", вантажоодержувачем є Товариство з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution", пункт навантаження: Одеська обл., Біляївський р-н, с. Нерубайське, вул. Виноградна, 31, пункт розвантаження:  Одеська обл., Біляївський р-н, с/рада Нерубайська, масив 4, буд.23. В графі "здав" міститься підпис Ларіної Т.О., в графі "прийняв" міститься лише підпис невідомої особи.  При цьому, вищезазначені товарно-транспортні накладні не містять ані прізвища, ані посади особи, яка приймала товар. 
Як вбачається з товарно-транспортних накладних №Р154/1, №Р154/8 та №154/13, автомобільним перевізником зазначено Проектно-будівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю "Аргілл", у всіх інших товарно-транспортних накладних автомобільним перевізником зазначено ТОВ "ПТК ОПТІМА".
У матеріалах справи містяться акти наданих послуг, складені між виконавцем - Товариством з обмеженою відповідальністю  "ПТК ОПТІМА" та замовником - Проектно-будівельно-комерційним товариством з обмеженою відповідальністю "Аргілл".
Відповідно до акту надання послуг №599 від 27.10.2020, Товариством з обмеженою відповідальністю  "ПТК ОПТІМА" було перевезено бетон спеціальним вантажним бетонорозмішувачем у кількості 130 куб.м. за маршрутом: Одеська обл., Біляївський р-н, с. Нерубайське, вул. Виноградна, 31 - Одеська область, Біляївський район, с/рада Нерубайське, масив 4, буд. 23.
Відповідно до акту надання послуг №600 від 27.10.2020, Товариством з обмеженою відповідальністю  "ПТК ОПТІМА" було перевезено бетон спеціальним вантажним бетонорозмішувачем у кількості 9 куб.м. за маршрутом:  Одеська обл., Біляївський р-н, с. Нерубайське, вул. Виноградна, 31 - Одеська область, Біляївський район, с/рада Нерубайське, масив 4, буд. 23.
По факту надання послуг, Товариством з обмеженою відповідальністю  "ПТК ОПТІМА" з перевезення бетону було складено та зареєстровано відповідні податкові накладні.
Крім того, Проектно-будівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю "Аргілл" під час розгляду справи в суді першої інстанції зазначило, що останнє здійснило постачання піску в кількості 30 тон на загальну суму 9600,00 грн. на підставі видаткової накладної №155 від 28.10.2020 та товарно-транспортної накладної №Р155/1 від 28.10.2020.
Як вбачається з відомостей зазначених у видатковій накладній №155 від 28.10.2020 та товарно-транспортної накладної №Р155/1 від 28.10.2020, вантажовідправником є Проектно-будівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю "Аргілл", вантажоодержувачем є Товариство з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution", пункт розвантаження: Одеська обл., Біляївський р-н, с/рада Нерубайська, масив 4, буд.23, найменування вантажу: пісок масою 30 тонн.
Разом з тим, видаткова накладна №155 від 28.10.2020 та товарно-транспортна накладна №Р155/1 від 28.10.2020 підписані в односторонньому порядку бухгалтером Проектно-будівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю "Аргілл" Ларіною Т.І. З боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution" вищезазначені документи не підписані.
Як стверджує позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution" відмовляється підписувати видаткові накладні №154 від 27.10.2020 та №155 від 28.10.2020, незважаючи на фактичне отримання товару.
В свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution" зазначило, що не отримувало жодного товару за видатковими накладними №154 від 27.10.2020 та №155 від 28.10.2020, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для їх підписання з боку відповідача. 
Проектно-будівельне-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю "Аргілл" вважає, що факт отримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution" бетону в обсязі 157 куб.м. на суму 295 160,00 грн. та піску в кількості 30 тонн на загальну суму 9600,00 грн. підтверджується податковими накладними  №171 від 27.10.2020 та №172 від 28.10.2020, які було складено та зареєстровано позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Так, в податковій накладній №171 від 27.10.2020 позивач відобразив господарську операцію, де постачальником значиться Проектно-будівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю "Аргілл", покупцем зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution", товар - бетон, кількість - 157 куб.м., загальна сума коштів, що підлягає сплаті з ПДВ становить 295 160,00 грн., з якої податок на додану вартість складає 49 193,33 грн. 
В податковій накладній №172 від 28.10.2020 позивач відобразив господарську операцію, де постачальником значиться Проектно-будівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю "Аргілл", покупцем зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution", товар - пісок, кількість - 30 тонн, загальна сума коштів, що підлягає сплаті з ПДВ становить 9 600,00 грн., з якої податок на додану вартість складає 1 600,00 грн. 
Реєстрація податкових накладних  №171 від 27.10.2020 та №172 від 28.10.2020 в Єдиному реєстрі податкових накладних підтверджується квитанціями №1 від 02.11.2020 та від 11.11.2020.
В свою чергу, відповідачем було подано до ГУ ДПС у Харківській області уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок, відповідно до якого відповідачем було здійснено корегування податкового кредиту на суму податку на додану вартість щодо господарських операцій, які було зареєстровано позивачем згідно податкових  накладних  №171 від 27.10.2020 та №172 від 28.10.2020, де відповідачем було зменшено суму податку  на додану вартість на загальну суму 50 793,00 грн. 
Реєстрацію вищезазначеного уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість, у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок, було здійснено ГУ ДПС у Харківській області 10.08.2021 відповідно до квитанції №2.
У зв`язку із невиконанням покупцем свого обов`язку щодо сплати вартості отриманого товару, Проектно-будівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю "Аргілл" звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution" про стягнення заборгованості у розмірі 322 265,93 грн.
Як вже зазначалось вище, оскаржуваним рішенням Господарського суду Харківської області від 20.08.2021 у справі №922/1680/21 відмовлено у задоволенні позовних вимог Проектно-будівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю "Аргілл" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution" про стягнення заборгованості.
При перегляді рішення місцевого господарського суду із врахуванням меж апеляційного перегляду згідно положень ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у   статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
У відповідності до   ст. 509 Цивільного кодексу України,   ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно з ч. 1   ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Оцінивши зміст договору з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).
Як встановлено ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у власність у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з   статтею      265 Господарського кодексу України   передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.
Відповідно до ст. 664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок та зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. 
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач обґрунтовує свої вимоги про стягнення коштів за поставлений товар посиланням на видаткові накладні №154 від 27.10.2020, №155 від 28.10.2020, товарно-транспортні накладні від 27.10.2020 №Р154/1, №Р154/2, №Р154/3, №Р154/4, №Р154/5, №Р154/6, №Р154/7, №Р154/8, №Р154/9, №Р154/10, №Р154/11, №Р154/12, №Р154/13, №Р154/14, №Р154/15, №Р154/16, №Р154/17, від 28.10.2021 №Р155/1, акти  надання послуг №599 від 27.10.2020, №600 від 27.10.2020 та податкові накладні №171 від 27.10.2020, №172 від 28.10.2020.
В свою чергу, відповідач  заперечує факт отримання від позивача товару, вказуючи, зокрема, на те, що видаткові накладні складені позивачем одноособово та не підписані відповідачем, товаро-транспортні накладні також не підписувались покупцем, а податкові накладні не свідчать про реальність руху активів та здійснення поставки товару.
Судова колегія апеляційного господарського суду зауважує, що відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. 
Відповідно до абз.9 ч.2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
За змістом пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення) господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів; первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Вимоги щодо оформлення первинних документів наведені у пункті 2.4 Положення, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абзац перший пункту 2.5 Положення)
Отже, за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції.
Згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту Україн № 363 від 14.10.1997 (далі- Правила), товарно-транспортна накладна – єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Відповідно до п.11.1. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Згідно п.5.1. Договору моментом поставки є момент фактичного приймання - передачі товару сторонами (представниками сторін). Для цілей даного Договору та цілей податкового та бухгалтерського обліку сторони домовились, що “моментом поставки” партії товару вважатиметься дата, проставлена на відповідній товарно-транспортній та видатковій накладній.
Відповідно до п.5.5. Договору, за результатами приймання-передачі партії товару сторони підписують товарно-транспортну накладну та видаткову накладну.
Як вже зазначалось вище, видаткові накладні №154 від 27.10.2020 та №155 від 28.10.2020 зі сторони постачальника підписані головним бухгалтером Проектно-будівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю "Аргілл" та скріплені печатками підприємства, проте, зазначені документи з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution" не підписані та не скріплені його печаткою.
В свою чергу товарно-транспортні накладні від 27.10.2020 №Р154/1, №Р154/2, №Р154/3, №Р154/4, №Р154/5, №Р154/6, №Р154/7, №Р154/8, №Р154/9, №Р154/10, №Р154/11, №Р154/12, №Р154/13, №Р154/14, №Р154/15, №Р154/16, №Р154/17, які позивач надав на підтвердження постачання відповідачу бетону в обсязі 157 куб.м., підписані невідомими особами та не містять жодних відомостей про посаду та прізвища відповідальних осіб вантажоодержувача.
Що стосується товарно-транспортної накладної №Р155/1 від 28.10.2020, яку позивач надав на підтвердження постачання відповідачу піску в кількості 30 тон, остання взагалі не містить підпису вантажоодержувача.
Судова колегія апеляційного господарського суду зазначає, що відсутність вищевказаних відомостей перешкоджає можливості ідентифікувати особу вантажоодержувача, та як наслідок унеможливлює висновок, що саме уповноважена особа Товариства з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution" брала участь у господарській операції з отримання товару від Проектно-будівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю "Аргілл".
При цьому, апеляційний господарський суд зауважує, що вищевказані недоліки в документах не можуть вважатись неістотними в розумінні абз.9 ч.2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки останні перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. 
Наведені вище обставини свідчать про те, що вищевказані видаткові накладні та товарно-транспортні накладні не відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та п.11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, у зв`язку із чим не можуть вважатись належними та допустимими доказами поставки відповідачу бетону в обсязі 157 куб.м. та піску в кількості 30 тонн.
При цьому, як вже зазначалось вище, пунктом 5.4.1.Договору передбачено, що представник покупця зобов`язаний надати довіреність на отримання матеріальних цінностей, виконану відповідно до вимог чинного законодавства України, із переліком товару, який підлягає передачі.
Відповідно до п.5.4.2.Договору належним доказом повноважень представника покупця на прийняття товару, окрім визначених в цьому пункті Договору документів, є встановлення особи представника покупця, уповноваженої на прийняття партії товару в заявці, наданої покупцем на відповідну партію товару.
Разом з тим, Проектно-будівельно-комерційним товариством з обмеженою відповідальністю "Аргілл" не надано довіреностей, які би свідчили про уповноваження Товариством з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution" певних осіб на отримання товару за вищевказаними видатковими та товарно-транспортними накладними. 
Крім того, Проектно-будівельно-комерційним товариством з обмеженою відповідальністю "Аргілл" не надано жодних доказів, які би свідчили про факт встановлення особи представника покупця уповноваженої на прийняття товару під час його вивантаження, на виконання п.5.4.2. Договору.
Під час вирішення даного спору судова колегія апеляційного господарського суду враховує, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.
Такий факт повинен оцінюватися у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки вибіркова оцінка доказів не відповідає вимогам процесуального законодавства.
У зв`язку з цим необхідно враховувати, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справ, у яких необхідно досліджувати обставини поставки товару, слід з`ясовувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця, інші обставини, які будуть переконливо підтверджувати реальний рух активів, свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару та які давали б змогу встановити реальність здійснених господарських операцій.
З цього приводу судова колегія апеляційного господарського суду зауважує, що в матеріалах справи містяться акти надання послуг №599 від 27.10.2020 та №600 від 27.10.2020 , підписані між Товариством з обмеженою відповідальністю  "ПТК ОПТІМА" та Проектно-будівельно-комерційним товариством з обмеженою відповідальністю "Аргілл".
Так, відповідно до актів надання послуг №599 від 27.10.2020 та №600 від 27.10.2020, Товариством з обмеженою відповідальністю "ПТК ОПТІМА" було перевезено бетон спеціальним вантажним бетонорозмішувачем у кількості 139 куб.м. за маршрутом: Одеська обл., Біляївський р-н, с. Нерубайське, вул. Виноградна, 31 - Одеська область, Біляївський район, с/рада Нерубайське, масив 4, буд. 23. По факту надання послуг було складено та зареєстровано відповідні податкові накладні.
Вищезазначені акти надання послуг №599 від 27.10.2020, №600 від 27.10.2020 та податкові накладні в їх сукупності підтверджують факт прийняття Товариством з обмеженою відповідальністю "ПТК ОПТІМА" до перевезення бетону у кількості 139 куб.м., який в подальшому повинен був бути направлений на склад відповідача за адресою: Одеська область, Біляївський район, с/рада Нерубайське, масив 4, буд. 23.
Проте, із змісту вищевказаних актів надання послуг №599 від 27.10.2020 та №600 від 27.10.2020 не вбачається, що бетон у кількості 139 куб.м. дійсно був доставлений за вищевказаною адресою та отриманий уповноваженою особою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution".
Крім того, наведені вище акти надання послуг №599 від 27.10.2020 та №600 від 27.10.2020 також не підтверджують, що  перевезення товару було здійснено на виконання договору поставки бетону №14/09-20 від 14.09.2020 та видаткової накладної №154 від 27.10.2020, яка передбачала постачання позивачем на адресу відповідача бетону в кількості 157 куб.м.
Сам по собі факт відправлення товару з пункту навантаження позивача, без доказів його отримання уповноваженими особами покупця, не може автоматично свідчити про прибуття товару на пункт розвантаження Товариства з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution".
При цьому, судова колегія апеляційної інстанції враховує, що умовами договору поставки бетону №14/09-20 від 14.09.2020 сторонами досягнуто згоди стосовно наступних умов: 
- кількість, ціна товару за одиницю, його асортимент і строки поставки визначаються у Специфікації (п.1.2.Договору);
- ціна за кожну партію товару визначається в специфікації (Додаток №1 до даного Договору), є фіксованою та не підлягає зміні в період дії відповідної специфікації (п.6.1.1. Договору);
- товар постачається партіями згідно з узгодженими заявками покупця, в яких вказано кількість, номенклатуру, дату та час поставки товару (п.1.3. Договору);
- постачальник здійснює поставку товару партіями на підставі заявок покупця в строк, визначений цим Договором (п.4.1. Договору);
- заявка покупця надається постачальнику у письмовому вигляді на електрону адресу з наступним наданням письмового оригіналу заявки протягом 7 днів від дати такого відправлення (п.4.2.Договору).
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні як специфікація, так і узгоджені між сторонами заявки покупця на поставку товару, що свідчить про недоведеність Проектно-будівельно-комерційним товариством з обмеженою відповідальністю "Аргілл" факту замовлення покупцем бетону в кількості 157 куб.м. та піску в кількості 30 тонн. 
При цьому, Товариством з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution" в процесі розгляду спору було зазначено, що останнє не здійснювало замовлення бетону в кількості 157 куб.м. та піску в кількості 30 тонн за видатковими накладними №154 від 27.10.2020 та №155 від 28.10.2020, а іншого позивачем не доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.76-77 Господарського процесуального кодексу України.
Також судова колегія апеляційного господарського суду зауважує, що в матеріалах справи відсутні жодні докази, які би свідчили про зберігання та використання вищевказаного товару у господарській діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution".
З огляду на вищевикладене, наявні в матеріалах справи видаткові та товарно-транспортні накладні не відповідають вимогам, які ставляться до первинних документів, а інші докази, наявні в матеріалах справи, не дають можливості дійти висновку, що Проектно-будівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю "Аргілл" дійсно здійснило постачання покупцю бетону в кількості 157 куб.м. та піску в кількості 30 тонн. 

Під час надання оцінки доводам Проектно-будівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю "Аргілл" стосовно того, що факт постачання товару покупцю підтверджується податковими накладними №171 від 27.10.2020 та №172 від 28.10.2020, судова колегія апеляційного господарського суду виходить з наступного.
Як вже зазначалось вище, в податковій накладній №171 від 27.10.2020 позивач відобразив господарську операцію, де постачальником значиться Проектно-будівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю "Аргілл", покупцем зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution", товар - бетон, кількість - 157 куб.м., загальна сума коштів, що підлягає сплаті з ПДВ становить 295 160,00 грн., з якої податок на додану вартість складає 49 193,33 грн. 
В податковій накладній №172 від 28.10.2020 позивач відобразив господарську операцію, де постачальником значиться Проектно-будівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю "Аргілл", покупцем зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution", товар - пісок, кількість - 30 тонн, загальна сума коштів, що підлягає сплаті з ПДВ становить 9 600,00 грн., з якої податок на додану вартість складає 1 600,00 грн. 
Відповідно до пункту 201.1., 201.7., 201.10. статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до пункту 187.1. статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до пункту 14.1.181. статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду.
Згідно зі статтею 198 Податкового кодексу України суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання товарів відносяться до податкового кредиту. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Отже, основою податкового обліку є первинні документи по відображенню господарчих операцій.
Підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт реального (фактичного) здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності. Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу (товару).
Разом з тим, судова колегія апеляційного господарського суду зауважує, що податкові накладні та декларації сторін не є самостійними доказами підтвердження вчинених господарських операцій, оскільки ці докази не пов`язані з фізичним переміщенням товару, не можуть свідчити про рух товару та виконання обов`язку постачальника з передачі товару покупцю, а підтверджують лише факт здійснення оподаткування певної господарської операції, який сам по собі не може свідчити про реальність її вчинення.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.12.2020 у справі №   910/14900/19, від 28.08.2020 у справі № 922/2081/19, від 04.11.2020 у справі №   910/9739/19.
Наведені вище обставини свідчать, що формуванню податкової накладної обов`язково повинно передувати здійснення суб`єктами господарювання відповідної господарської операції, зокрема щодо постачання товарів.
Приймаючи до уваги відсутність в матеріалах справи жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст.76-77 Господарського процесуального кодексу України, які би свідчили про фізичне переміщення бетону в кількості 157 куб.м. та піску в кількості 30 тонн з пункту навантаження постачальника до пункту розвантаження покупця, прийняття зазначеного товару уповноваженими особами відповідача, направлення покупцем на адресу продавця специфікації та заявок на поставку товару, судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що податкові накладні №171 від 27.10.2020 та №172 від 28.10.2020 не можуть бути самостійними доказами на підтвердження вищевказаних обставин. 
До того ж, наявні в матеріалах справи документи свідчать про те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution" було подано до ГУ ДПС у Харківській області уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість, у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок, відповідно до якого відповідачем було здійснено корегування податкового кредиту на суму податку на додану вартість щодо господарських операцій, які було зареєстровано позивачем згідно податкових  накладних №171 від 27.10.2020 та №172 від 28.10.2020, де відповідачем було зменшено суму податку  на додану вартість на загальну суму 50 793,00 грн. 
Реєстрацію вищезазначеного уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість, у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок, було здійснено ГУ ДПС у Харківській області 10.08.2021 та підтверджується квитанцією №2.
З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги відсутність в матеріалах справи належних доказів проведення господарської операції з постачання товару, а також реєстрацію уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість, у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок відповідача, за Товариством з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution" не обліковується податковий кредит за податковими накладними №171 від 27.10.2020 та 172 від 28.10.2020, про що було вірно зазначено судом першої інстанції.
Приймаючи до уваги вищенаведене,  надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам в сукупності, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що Проектно-будівельно-комерційним товариством з обмеженою відповідальністю "Аргілл" не доведено належними та допустимими доказами факту здійснення поставки товару на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ukrainian Beer Company Distribution" за видатковими накладними №154 від 27.10.2020 та №155 від 28.10.2020, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Доводи апелянта, що місцевим господарським судом не було враховано правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №   910/23097/17, що є підставою для скасування рішення, відхиляються судовою колегією, зважаючи на наступне.
Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 29.06.2021 у справі №   910/23097/17 було зроблено висновок, що податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (підрядником) на постачання послуг на користь другої сторони (замовника), може бути доказом правочину (п.4.31 постанови).
Разом з тим, вищевказаний висновок Великої Палати Верховного Суду не суперечить позиції, викладеній в даній постанові апеляційного господарського суду згідно якої податкові накладні не є самостійними доказами підтвердження вчинених господарських операцій, оскільки ці докази не пов`язані з фізичним переміщенням товару, не можуть свідчити про рух товару та виконання обов`язку постачальника з передачі товару покупцю, а підтверджують лише факт здійснення оподаткування певної господарської операції, який сам по собі не може свідчити про реальність її вчинення.
При цьому, судова колегія апеляційного господарського суду зауважує, що обставини, що склались між учасниками справи в даній справі №922/1680/21 та справі №   910/23097/17 є відмінними, а  Великою Палатою Верховного Суду було зроблено вищевказаний висновок в контексті можливості вважати податкову накладну доказом вчинення сторонами правочину (укладення договору), а не в контексті того, що податкова накладна може вважатись беззаперечним доказом здійснення відповідної господарської операції.
До того ж, в пункті 4.29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №   910/23097/17 зазначено, що підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.
Інші доводи апелянта були спростовані в даній постанові апеляційного господарського суду, крім того, судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, у зв`язку із чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Харківської області від 20.08.2021 у справі № 922/1680/21 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Проектно-будівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю "Аргілл" на рішення Господарського суду Харківської області від 20.08.2021 у справі № 922/1680/21 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 20.08.2021 у справі №922/1680/21 – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                                 Е.В. Сгара

Суддя                    М.М. Слободін 
          
Суддя                    І.А. Шутенко

Повний текст постанови складено та підписано 18.11.2021 року