ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/19078/18                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Костенко Д.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  26 жовтня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кузьменко В.В., секретар судового засідання Романович І.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити дії,
                                                    В С Т А Н О В И В :
16.11.2018 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 07.12.2016 №0008481306, №0008491306, №0008501306;
- визнати протиправною бездіяльність щодо неподання органу казначейства висновку про повернення позивачу надміру сплачених сум грошових зобов`язань;
- зобов`язати подати до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві висновок про повернення позивачу надміру сплачену суму грошових зобов`язань в розмірі 22317,48 грн.
У обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що  податкова перевірка проведена з порушенням вимог  ст. 79 Податкового кодексу України (далі - ПК України). Також вказала, що згідно з пп.  60.1.1 п. 60.1 ст. 60 ПК України повідомлення-рішення є відкликаними, оскільки самостійно сплатила податок у сумі: 10003,85 грн і військовий збір у сумі: 3001,16 грн. Загалом зазначила, що сплатила 36793 грн податкових платежів, внаслідок отримання частини квартири у спадщину, з яких, на її думку, фактично підлягали сплаті лише 14475,52 грн, у зв`язку з чим надміру сплачені кошти у розмірі: 22317,48 грн підлягають поверненню.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2021 року позов задоволено частково: визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 07.12.2016 №0008481306 і №0008501306. У решті позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, мотивував рішення тим, що відповідач необґрунтовано нарахував спірні суми податку з доходів фізичних осіб і військовий збір на підставі пп.  54.3.2 п. 54.3 ст. 54 ПК України, оскільки позивач відповідної податкової декларації не подавав. У цьому випадку правовою підставою для нарахування позивачу грошових зобов`язань є приписи пп.  54.3.1 п. 54.3 ст. 54 ПК України, які податковий орган не застосував. Отже, податкові повідомлення-рішення прийняті в межах повноважень та у спосіб, що визначені  ПК України, але з помилкової правової підстави. Однак, оскільки станом на час прийняття спірних рішень позивач сплатив відповідні суми податків, то податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Відповідач, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що оскільки позивач отримав дохід, внаслідок прийняття нею у спадщину коштів у сумі: 200077,00 грн, то вона зобов`язана була включити суму такого доходу до загального річного оподатковуваного доходу і подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з такого доходу. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтовані, просить в її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Згідно з частиною 1  статті 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що Державною податковою інспекцією у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві в період з 10.10.2016 по 17.10.2016 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового законодавства за 2015р., за результатами якої складено акт від 24.10.2016 №12604/26-58-13-06-17-2258600065.
Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 164.2 ст. 164, п.п. 179.1, 179.7 ст. 179, п.16-1 підрозд. 10 розд. ХХ  ПК України, а саме: не подання декларації про майновий стан і доходи за 2015р. і не сплата податку з доходів у сумі: 10003,85 грн та військового збору в сумі: 3001,16 грн.
На підставі цього акту Державною податковою інспекцією у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийнято такі податкові повідомлення-рішення від 07.12.2016:
- №0008481306, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб на 12504,81 грн (у т.ч.: податкове зобов`язання - 10003,85 грн, штраф - 2500,96 грн);
- №0008491306, яким на позивача накладено штраф у сумі 170 грн;
- №0008501306, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 3751,45 грн (у т.ч.: податкове зобов`язання - 3001,16 грн, штраф - 750,29 грн).
Позивач не погодився із вказаними рішеннями, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке.
Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є  Податковий кодекс України.
Згідно з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями правовими підставами для нарахування спірних грошових зобов`язань вказано, зокрема  положення пп.  54.3.2  п. 54.3 ст. 54, п.  123.1 ст. 123 ПК України.
Відповідно до пп. 54.3.2 п.  54.3 ст. 54 ПК України  (тут і надалі у редакції, чинній на час проведення перевірки позивача у жовтні 2016р.) контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.
Відповідно до п.  123.1 ст. 123 ПК України  у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання платника податків на підставах, визначених підпунктами  54.3.1,  54.3.2,  54.3.4,  54.3.5,  54.3.6 пункту 54.3 статті 54  цього  Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Згідно з актом, перевіркою встановлено, що позивач, отримавши у 2015 р. дохід у сумі: 200077,00 грн, внаслідок прийняття спадщини, не подала декларацію про майновий стан і доходи за 2015р. і не сплатила податок з доходів у сумі 10003,85 грн та військовий збір у сумі: 3001,16 грн, чим порушила, зокрема п. 164.2 ст. 164, п.п. 179.1, 179.7 ст. 179, п.16-1 підрозд. 10 розд. ХХ  ПК України.
Згідно з п.п.  179.1,  179.7 ст. 179 ПК України  платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього  Кодексу. Фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.
Згідно з пп.  163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп.  164.2.10 п. 164. 2 ст. 164 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до якого включаються дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.
Згідно з п.  167.2 ст. 167, пп.  174.2.2 п. 174.2 ст. 174 ПК України  об`єкт спадщини, що успадковується спадкоємцями, які не є членами сім`ї спадкодавця першого ступеня споріднення, оподатковується за ставкою 5 відсотків бази оподаткування.
Відповідно до пп.пп. 1.1-1.3 п. 16-1 підрозд. 10 розділу ХХ  ПК України  тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір, об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені  статтею 163 цього Кодексу, за ставкою 1,5 відсотка.
Отже, внаслідок успадкування позивачем, об`єкта оподаткування вартістю 200077,00 грн, остання зобов`язана була до 01.05.2016 подати декларацію про майновий стан і доходи та сплатити до 01.08.2016 податок з доходів у розмірі: 10003,85 грн та військовий збір у розмірі: 3001,16 грн.
У матеріалах справи відсутні докази подання позивачем до 01.05.2016 податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015р. та докази сплати до 01.08.2016 податку з доходів у сумі: 10003,85 грн. і військового збору у сумі: 3001,16 грн. Натомість, матеріали справи свідчать, що позивач подала декларацію 17.11.2016, а вказані суми податкових зобов`язань з податку з доходів і військового збору сплатила 18.11.2016, тобто після проведення податковим органом перевірки.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у відповідача підстав, передбачених пп.  54.3.2 п. 54.3 ст. 54 ПК України, для нарахування спірних сум податку з доходів і військового збору, оскільки для застосування даного положення Кодексу відсутня необхідна правова передумова, а саме: наявність поданої платником податків податкової декларації, за результатами перевірки якої встановлено заниження податкових зобов`язань.
Враховуючи те, що перевірка проведена саме у зв`язку з неподанням позивачем податкової декларації за звітний період, протягом якого у неї виник об`єкт оподаткування, то у цьому випадку правовою підставою для нарахування грошових зобов`язань були приписи пп.  54.3.1 п. 54.3 ст. 54 ПК України (обов`язок податкового органу самостійно визначити суму грошового зобов`язання у разі неподання платником податків в установлені строки податкову декларацію), який відповідач не застосував.
Отже, податкові повідомлення-рішення від 07.12.2016 №0008481306, №0008501306 прийняті у межах повноважень та у спосіб, що визначені  ПК України, але з помилкової правової підстави.
Однак, оскільки станом на 07.12.2016 (дата ухвалення спірних рішень) позивач сплатила відповідні суми податку з доходів і військового збору, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання вказаних податкових повідомлень-рішень протиправними та їх скасування.
Доводи скаржника не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. 
Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних  вимог не оскаржується, а тому законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині в силу приписів ст. 308 КАС України апеляційним судом не перевіряється.
Крім того, надаючи оцінку всім доводам сторін, судова колегія наголошує що приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Отже, суд першої інстанції повно та правильно встановив обставини справи й ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог  ст. 242 КАС України.
Згідно зі  ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Постанову складено 26.10.2021.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В : 
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2021 р. - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до ст. 263  , п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Колегія суддів:                                                                    О.В. Карпушова    
                                                                                          О.В. Епель
                                                                                          В.В. Кузьменко