П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

01 грудня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/7527/19	
Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Цандура М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 липня 2021 року (суддя Катаєва Е.В, м. Одеса, повний текст рішення складений 20.07.2021) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:

21 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до ГУ ДМС України в Одеській області, в якому просив:
- визнати неправомірним та скасувати наказ ГУДМС №233 від 05.12.2019 року про відмову позивачу в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
- зобовязати ГУДМС прийняти рішення відносно позивача про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 липня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням ГУ ДМС України в Одеській області подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовну Нгві Ача Акем Саймон.
Апелянт/відповідач зазначає, що за результатами аналізу матеріалів клопотання Нгві Ача Акем Саймон було встановлено його необгрунтованість, окільки містить розбіжності у повідомлених обставинах та не містить умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а саме, у нього відсутні обгрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, національності, громадянства (підданства), віросповідання, належності до певної соціальної групи або політичних переконань. На думку апелянта, інформація по країні походження сама по собі не може бути підставою для позитивного вирішення питання щодо надання статусу біженця особам, які прибули до України та звернулись із такою заявою або визнання особою, що потребує додаткового захисту, без наявності передбачених на це законодавством підстав щодо конкретної особи, яка звернулась за захистом.

Позивач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що, відповідно до частини четвертої статті 304 КАС України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС Україна неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справа розглянута апеляційним судом за їх відсутністю.
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Нгві Ача Акем Саймон є громадянином Республіки Камерун, уродженець міста Буеа, проживав у місті Лімбе, за етнічною належністю мбеме (батібо), за віросповіданням – християнин-католик (т. 1 а.с. 142-143), а з 31.03.2012 р. – мусульманин (т. 1 а.с. 214).
19.11.2010 року позивач прибув з Республіки Камерун до України авіарейсом Лімбе (Камерун) – Логос (Нігерія) – Стамбул (Туреччина) – Дніпропетровськ (Україна) з причин бажання здобути вищу освіту на території України (у місті Харкові) (т. 1 а.с. 96).
За час перебування в Лагос (Нігерія) та Стамбул (Туреччина) позивач з аеропорту не виходив та до прибуття на територію України на території третьої країни не проживав (т.  1, а.с. 146-147).
Позивач на підставі паспортного документу гр. Камерун та одноразової студентської візи легально перетнув Державний кордон України та й до сьогодні не вчиняв жодних виїздів за його межі (т. 1 а.с. 146-147).
Після прибуття в Україну проживав у місті Харкові та з 2019 року в Одесі. Водночас, після закінчення навчання у ВНЗ України (02.10.2016р), перебував на території України в якості нелегального мігранта протягом трьох років.
04.11.2019 року позивач звернувся до Управління із заявою №241 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (т. 1 а.с. 96-99). Також 04.11.2019 він отримав протокол про адміністративне правопорушення та постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП про порушення правил перебування іноземців в Україні (т. 1 а.с. 90-93).
За результатами розгляду особової справи заявника Управління дійшло висновків, що громадянин Республіки Камерун ОСОБА_1 не підпадає під критерії визначення біженця та особи, яка потребує додаткового захисту, що оформлено оскаржуваним наказом Управління про відмову в оформленні документів від 05.12.2019 року №233 (т. 1 а.с. 231), який складений на основі Висновку головного спеціаліста відділу соціальної інтеграції Димитрієвої Тетяни від 05.12.2019 року щодо особової справи заявника №2019ОD0219 (далі – Висновок) (т. 1 а.с. 216-227).
У Висновку зазначено, що на підставі проведених анкетування та інтерв`ю вирішено провести співбесіди 04.12.2019 р. та 05.12.2019 р., за результатами аналізу яких разом з матеріалами справи було встановлено, що заява позивача є необґрунтованою, тобто заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не містить умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону України “Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту”. Звернення особи із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не пов`язане з обґрунтованими побоюваннями зазнати переслідування за конвенційними ознаками визначення статусу біженця або ж побоюваннями зазнати серйозної шкоди.
Також, було встановлено, що виїзд ОСОБА_1 з Республіки Камерун не пов`язаний з обґрунтованими побоюваннями зазнати переслідувань за конвенційними ознаками визначення статусу біженця або побоювань зазнати тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність поводження чи покарання, а мотивований лише фактичною легалізацією його перебування на території України.
Крім того, Висновком була встановлена відсутність умов, які можуть бути розглянуті в контексті надання заявнику додаткового захисту в Україні, відповідно до вимог ст. 3, 14 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ст. 3 Конвенції ООН проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження та покарання 1984 року та п. 13 ч. 1 статті 1 Закону України №3671-VI, через відсутність доведених фактів загрози життю заявника, безпеці чи свободі в країні його громадянської належності, через побоювання застосування до нього смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини.
Наказом Управління від 05.12.2019 року №233, відповідно до ст. 8 Закону України №3671-VI, приймаючи до уваги Висновок від 05.12.2019 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в Україні громадянину Республіки Камерун ОСОБА_1 – відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (т. 1 а.с. 231).
Повідомлення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (т. 1, а.с. 232-233) Нгві Ача Акем отримав 10.12.2019 року.
Вважаючи відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту неправомірною, ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом.

Задовольняючи позов Нгві Ача Акем суд першої інстації дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності свого рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відносно позивача, у зв`язку з чим визнав протиправним та скасував наказ ГУДМС №233 від 05.12.2019 року та зобов`язав відповідача прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, з урахуванням висновків, викладених в рішенні суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні визначає Закон України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" від 08 липня 2011 року №3671-VI (далі – Закон №3671-VI).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону №3671-VI біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону №3671-VI додатковий захист - це форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, які загрожують їх життю, безпеці чи свободі.
В свою чергу п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" встановлює, що особа, яка потребує додаткового захисту – це особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.
Виходячи зі змісту Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу 1967 року поняття "біженець" включає чотири основні підстави, за наявності яких, особі може бути наданий статус біженця.
Такими підставами є: 1) знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, за межами країни свого колишнього місця проживання; 2) наявність обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; 3) побоювання стати жертвою переслідування повинно бути пов`язане з ознаками, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: а) расової належності; б) релігії; в) національності (громадянства); г) належності до певної соціальної групи; д) політичних поглядів; 4) неможливістю або небажанням особи користуватися захистом країни походження внаслідок таких побоювань.
Частиною 5 ст. 5 Закону №3671-VI регламентовано, що особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження і має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до закінчення строку перебування на території України.
Частинами 1 та 7 ст. 7 цього Закону визначено, що оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до органу міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі за місцем тимчасового перебування заявника. До заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин.
Приписами п. 5 ст. 4 Директиви Ради Європейського Союзу "Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або як осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті захисту, що надається" від 27 квітня 2004 року №8043/04 передбачено, що заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, є обґрунтованими, якщо виконуються такі умови: заявник зробив реальну спробу обґрунтувати свою заяву; усі важливі факти, що були в його розпорядженні, були надані, і було задовільне пояснення відносно будь-якої відсутності інших важливих фактів; твердження заявника є зрозумілими та правдоподібними і не протирічать конкретній та загальній інформації за його справою; заявник подав свою заяву про міжнародний захист як можливо раніше, якщо заявник не зможе довести відсутність поважної причини для подання такої заяви; встановлено, що в цілому заявник заслуговує довіри.
Відповідно до пунктів 45, 66 Керівництва з процедур та критеріїв визначення статусу біженця Управління Верховного комісара Організації Об`єднаних Націй у справах біженців особа (далі - Керівництво), яка клопоче про отримання статусу біженця, повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідування. Для того, щоб вважатись біженцем, особа повинна надати свідоцтва повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками.
Відповідно до пункту 195 цього Керівництва у кожному окремому випадку всі необхідні факти повинні бути надані в першу чергу самим заявником, і тільки після цього особа, уповноважена здійснювати процедуру надання статусу біженця, повинна оцінити всі твердження і достовірність переконань заявника.
Практичні рекомендації "Судовий захист біженців і осіб, що прибули в Україну в пошуках притулку", видані у 2000 році за допомогою Представництва УВКБ ООН по справам біженців в Україні і Центра досліджень проблем міграції, зазначають: при зверненні до органу міграційної служби за наданням статусу біженця в Україні, як доказ необхідно пред`явити документи або їх копії, що підтверджують обґрунтованість побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань. Підтвердженням фактів стати жертвою переслідувань можуть бути документи офіційних органів влади, суду, прокуратури, державної безпеки про залучення до відповідальності в країні цивільної належності або держави постійного місця проживання.
Аналогічні положення містять і Позиції Управління Верховного комісара Організації Об`єднаних Націй (далі - УВКБ ООН) у справах біженців "Про обов`язки та стандарти доказів у заявах біженців" (1998 року), в яких зазначено, що факти в підтвердження заяв біженців визначаються шляхом надання підтвердження або доказів викладеного. Докази можуть бути як усні, так і документальні. Загальними правовими принципами доказового права обов`язок доказування покладається на особу, яка висловлює це твердження. Таким чином, у заяві про надання статусу біженця позивач повинен довести достовірність своїх тверджень і точність фактів, на яких ґрунтується його заява. Обов`язок доказу покладається на позивача, який повинен надавати правдиві обґрунтування фактів, викладених у заяві, щоб на підставі цих фактів могло бути прийнято належне рішення.
Таким чином, у заяві про надання статусу біженця заявник повинен довести достовірність своїх тверджень, точність фактів, на яких ґрунтується його заява.
При цьому слід наголосити на тому, що залежно від певних обставин отримання і надання документів, які можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особою, котра звертається за встановленням статусу біженця, може бути взагалі неможливим, тому така обставина не є підставою для визнання відсутності умов, за наявності яких надається статус біженця або визнання особи такою, що потребує додаткового захисту.
Підтвердження обґрунтованості побоювань переслідування (через інформацію про можливість таких переслідувань у країні походження біженця) можуть отримуватися від особи, яка шукає статусу біженця, та незалежно від неї - з різних достовірних джерел інформації, наприклад, із резолюцій Ради Безпеки ООН, документів і повідомлень Міністерства закордонних справ України, інформації, зібраної та проаналізованої Державною міграційною службою України, Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців, Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 вересня 2011 року №649, інших міжнародних, державних та неурядових організацій, із публікацій у засобах масової інформації, а також з інформаційних носіїв, які розповсюджуються Регіональним представництвом Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців у Білорусі, Молдові, Україні. Для повноти встановлення обставин у таких справах, як правило, слід використовувати більш ніж одне джерело інформації про країну походження.
Тобто, ненадання документального доказу усних тверджень не повинно бути перешкодою в прийнятті заяви чи прийнятті об`єктивного рішення щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, з урахуванням принципу офіційності, якщо такі твердження збігаються з відомими фактами та загальна правдоподібність яких є достатньою.
Колегія суддів зазначає, що ситуація виникнення цілком обґрунтованих побоювань переслідування може скластися як під час знаходження людини у країні свого походження (у цьому випадку особа залишає країну у пошуках притулку), так і під час знаходження людини в Україні, через деякий час після від`їзду з країни походження (тобто, ситуація в країні походження змінилася після від`їзду, породжуючи серйозну небезпеку для заявника), або може ґрунтуватися на діях самого заявника після його від`їзду, коли повернення до країни походження стає небезпечним. Таке цілком обґрунтоване побоювання повинно бути на цей час.
При розгляді справ щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового захисту, примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні, необхідно враховувати, що інформація про країну походження належить до загальновідомої інформації.
При розгляді даної справи судом апеляційної інстанції встановлено, що у липні 2018 року в мережі Інтернет з`явилося відео, на якому військові зав`язують очі жінкам і дітям, кидають їх на землю і розстрілюють в упор. Спочатку влада Камеруну заперечували, що на кадрах їх військові, називаючи відео фальшивкою. Справа про розправи піддалася ретельному розслідуванню з боку журналістів Африканської служби Бі-бі-сі, та 24.09.2018 року BBC News Africa опублікувало результати Розслідування трагедії в масштабному треді в Twitter. Виявило - злочин дійсно був скоєній в Камеруні.
Докази, отримані BBC Africa, свідчать, що на відео дійсно представники армії Камеруну.
Влада Камеруну довгий час заперечувала, що вбивства сталися на території країни, однак в серпні 2018 року раптом змінила свою позицію. Було оголошено, що 7 армійців заарештовані і перебувають під слідством.
https://tsn.ua/ru/svit/bbc-s-pomoschyu-interneta-raskryl-zhestokoe-ubiystvo-zhenschin-i-detey-v-kamerune-istoriya-vskolyhnula-mir-1224363.html
Крім того, 05.11.2018 року чиновники повідомили ВВС, що викрадення 78 школярів і ще трьох осіб, в тому числі, директора школи, стався в понеділок вранці в місті Баменда, столиці Північно-Західної провінції країни.
Захід Камеруну в останні роки став територією поширення сепаратистських рухів.
Повстанці, які вимагають незалежності двох англомовних регіонів від переважно франкомовного Камеруну, закликали раніше бойкотувати шкільну освіту.
Однак жодна група досі не взяла на себе відповідальність за викрадення в пресвітеріанської середній школі в Баменді, де навчаються діти віком від 10 до 14 років.
У лютому 2020 року розповсюджено повідомлення Agency France-Presse з посиланням на представників ООН про те, що озброєні люди вбили 22 жителя села, з них 14 дітей, в південній частині Камеруну. Про це повідомляє Agency France-Presse з посиланням на представників ООН.
Напад на село відбувся в п`ятницю, 14 лютого. Відзначається, що даний район переважно англомовний, хоча інша частина Камеруну говорить французькою мовою. Опозиція країни вже звинуватила в події армію, пише "РИА Новости".
Представник управління ООН з координації гуманітарних питань (УКГП) в Північно-Західному і Південно-Західному регіонах Камеруну Джеймс Нунан заявив, що серед убитих 11 дівчаток. Дев`яти убитим було менше п`яти років. Крім того, серед жертв вагітна жінка.
24.10.2020 року агентство Reuters повідомило, що у Камеруні озброєні люди відкрили вогонь в одній зі шкіл міста Кумба. Внаслідок обстрілів загинули щонайменше п`ять дітей, та ще дев`ять отримали поранення.
З цього приводу в мережі Інтернет з`явилося повідомлення, що місцева влада звинуватила у нападі сепаратистських повстанців, які прагнуть сформувати відокремлену державу на англомовному заході Камеруну. Проте виданню не вдалося підтвердити причетність повстанців. Англомовні сепаратисти ввели комендантську годину і закрили школи в рамках свого протесту проти франкомовного уряду президента Поля Бійї та ймовірної маргіналізації ним англомовної меншини. Торік офіційні особи звинуватили сепаратистів у викраденні десятків школярів, проте сепаратисти відкинули звинувачення https://hromadske.ua/posts/u-kameruni-ozbroyeni-lyudi-napali-na-miscevu-shkolu-zaginuli-shonajmenshe-pyat-ditej
Також, у мережі Інтернет наявна стаття від 28 січня 2021 року, 11:06 наступного змісту мовою оригіналу: "Разгневанные жители города Баменда, столицы северо-западного региона Камеруна, провели акцию протеста после того, как в воскресенье, 24 января, во время армейской спецоперации были убиты четверо подростков. Об этом сообщает BBC Africa.
Некоторые жители несли гроб с телом одной из жертв во время акции протеста во вторник, 26 января.
"Эти убийства - чистый террор", - сказал дядя одной из жертв на условиях анонимности из соображений безопасности.
Правозащитница Фру Авах назвала эти убийства "бессовестными". Хуже всего то, что это не дети, попавшие под перекрестный огонь между сепаратистами и военными… что-то происходит, а затем армия врывается и расстреливает население", — сказала Фру.
Власти никак не отреагировали на последние убийства, которые произошли примерно через две недели после очередного армейского рейда, унесшего жизни 10 человек, в основном молодых мужчин, детей и женщин.
Правительство борется с сепаратистскими боевиками с 2016 года в англоязычных северо-западных и юго-западных регионах Камеруна.
Подробности: https://regnum.ru/news/accidents/3175576.html
Любое использование материалов допускается только при наличии гиперссылки на ИА REGNUM. https://regnum.ru/news/accidents/3175576.html
Також, згідно із повідомленням https://www.ukrinform.ua/rubric-world/3139673-u-kameruni-likviduvali-troh-bojovikiv-boko-haram.html Камерунські військові ліквідували на півночі країни трьох бойовиків Боко Харам. Як повідомляє Укрінформ, про це пише Сіньхуа. Зазначається, що військову операцію було проведено у північному регіоні країни поблизу району Маліка."Після бою військові виявили зброю й боєприпаси. Поки невідомо, чи зазнали втрат силовики під час наступу”, - йдеться у матеріалі. Сутичка відбулася наступного дня після того, як бойовики напали на селище Сатомі, вбивши його старійшину та поранивши його дітей. “В середу міністр оборони ОСОБА_11 заявив, що угруповання Боко Харам значно ослабло в регіоні, однак ще не склало зброю”, - стверджується ОСОБА_12 .
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 16 березня 2012 №3 "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні" інформація про країну походження належить до загальновідомої інформації.
Частиною 3 ст. 78 КАС України встановлено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потрібно доказувати.
Відповідно до Керівництва УВКБ ООН із процедур та критеріїв визначення статусу біженців згідно Конвенції 1951 року і протоколу 1976 року, що стосуються статусу біженця (п.43), побоювання стати жертвою переслідувань не повинні обов`язково ґрунтуватися на особистому досвіді заявника. Те, що, наприклад, сталося з його друзями, родичами та іншими членами тієї ж расової або соціальної групи, може бути свідченням того, що його побоювання стати рано чи пізно жертвою переслідувань цілком обґрунтовані.
За змістом частини 1, 6 та 7 статті 8 Закону України №3671-VI протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.
Рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.
У разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилає заявнику або його законному представнику письмове повідомлення з викладенням причини відмови і роз`ясненням порядку оскарження такого рішення.
Частинами 1 та 2 статті 9 цього ж Закону передбачено, що розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом двох місяців з дня прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Строк розгляду може бути продовжено уповноваженою посадовою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за вмотивованим поданням працівника, який розглядає заяву, але не більш як до трьох місяців.
Працівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводяться співбесіди із заявником або його законним представником, які мають на меті виявити додаткову інформацію, необхідну для оцінки справжності фактів, повідомлених заявником або його законним представником.
За змістом частин 11 та 12 статті 9 Закону №3671-VI після вивчення документів, перевірки фактів, повідомлених особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, готує письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Особова справа заявника разом з письмовим висновком надсилається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, для прийняття остаточного рішення за заявою.
Згідно ч. 5 статті 10 Закону №3671-VI за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Як передбачено ч. 2 статті 12 Закону №3671-VI рішення, що приймаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, щодо визнання іноземця або особи без громадянства біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також рішення про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, про скасування рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, можуть бути оскаржені в установленому законом порядку та в установлені цим Законом строки до суду.
Відповідно до п. 2.1 Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, які затвердженні наказом МВС України №649 від 07.09.2011 року, уповноважена посадова особа органу міграційної служби, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту або її законний представник, у випадках, передбачених Законом:
а) встановлює особу заявника;
б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
в) інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків;
г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача;
ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону (3671-17) порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
д) з`ясовує місце тимчасового перебування (проживання) заявника (фактичну адресу проживання в Україні);
е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви;
є) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи.
З матеріалів справи вбачається, що позивач є громадянином Камеруну, який вказує на те, що не може повернутись до країни походження у зв`язку з тим, що може стати жертвою невибіркового насильства у ситуації внутрішнього збройного конфлікту.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на підставі ч. 6 ст. 8 Закону №3671-VI, відповідно до якої рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими.
Водночас, апеляційний суд зауважує, що встановлення обґрунтованості конкретних обставин та виявлення додаткової інформації, необхідної для оцінки справжності фактів, повідомлених заявником або його законним представником, відповідно до ст. 9 Закону №3671-VI має здійснюватися на стадії розгляду заяви після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а ні під час вирішення питання щодо оформлення документів в порядку ст. 8 вказаного закону.
З урахуванням викладеного та встановлених обставин даної адміністративної справи, колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції, що рішення  про відмову в оформленні документів  для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оскільки відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію не довів та не обґрунтував, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для скасування наказу ГУДМС №233 від 05.12.2019 року та зобовязання ГУДМС прийняти рішення відносно позивача про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Отже, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, і наведені в апеляційній скарзі доводи правильність рішення суду не спростовують.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга ГУДМС України в Одеській області задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 липня 2021 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач                                                  В.О.Скрипченко

Суддя                                                                                          І.П.Косцова

Суддя                                                                                                    Ю.В.Осіпов

Повне судове рішення складено 2 грудня 2021 року.