КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/13841/2021           
справа №759/4678/21
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2021 року                                                                                                     м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів  Вербової І.М., Соколової В.В.
 
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 липня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Твердохліб Ю.О.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Державно-кооперативного проектно-вишукувального інституту "Дніпроагропроект" про стягнення невиплаченої заробітної плати,-
встановив:
 
            В березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ДКПВІ "Дніпроагропроект" 1819,25 грн.
 
            Вимоги обґрунтовує тим, що на підставі судових рішень у трудовому спорі з ДКПВІ "Дніпроагропроект" на його користь стягнуті грошові кошти в межах процедури примусового виконання, разом з тим, під час перерахування коштів банком з нього утримано комісію, що складає суму ціни позову.
 
            Посилаючись на те, що відповідач добровільно не виконав судових рішень, їх виконання відбулось в примусовому порядку, а сплату банківської комісії покладено на нього, відповідно відповідач не в повному обсязі виконав судові рішення.
 
            Відтак недоотримані кошти просить стягнути з відповідача.
 
            Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 29 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
 
            Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити.
 
            Посилається на те, що висновки суду не враховують тієї обставини, що саме через дії відповідача він був змушений звертатись за примусовим виконанням рішення суду.
 
            Щодо висновків суду про неналежність відповідача вказує, що такі не містять належного обґрунтування, оскільки незрозуміло хто має відповідати за позовом.
 
            Посилається на те, що висновки суду під час вирішення питання про розподіл судових витрат не ґрунтуються на характері справи.
 
            Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.                       
 
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Установлено, що Кіровським районним судом міста Дніпропетровська 18 грудня 2018 року видано виконавчий лист про стягнення з ДКПВІ "Дніпроагропроект" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі 17832,86 грн, середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 58286,67 грн (з утриманням з цих сум обов`язкових платежів і зборів), компенсацію заподіяної моральної шкоди в сумі 3000 грн, а разом 79119,53 грн.
 
Святошинським районним судом міста Києва 15 січня 2020 року видано виконавчий лист про стягнення з ДКПВІ "Дніпроагропроект" на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки виплати при звільненні у сумі 117595,16 грн.
 
06 лютого 2019 року ДКПВІ "Дніпроагропроект" здійснено виплату на користь ОСОБА_1 у розмірі 64276,22 грн, сума комісії банку склала 642,76 грн, а фактична виплата 63633,46 грн.
 
12 лютого 2020 року ДКПВІ "Дніпроагропроект" здійснено виплату на користь ОСОБА_1 у розмірі 116605,85 грн, сума комісії банку склала 1166,06 грн, а фактично виплачено 115439,79 грн.
 
30 березня 2020 року ДКПВІ "Дніпроагропроект" здійснено виплату на користь ОСОБА_1 у розмірі 989,31 грн, сума комісії банку склала  9,89 грн, а фактична виплата 979,42 грн.
 
Таким чином, загальна сума комісії склала 1819 грн.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідні банківські реквізити для зарахування коштів під час примусового виконання рішень ОСОБА_1 вказав у заяві до органу виконавчої служби і їх перерахування здійснено у відповідності до Закону України "Про виконавче провадження". Утримання банком комісії є питанням договірних відносин.
 
Суд також навів висновок, що позивач не пред`явив позов до належного відповідача та не скористався правом на заміну відповідача на належного або подання клопотання про його залучення до участі у справі.
 
Вирішуючи питання щодо сплати судового збору, суд вказав, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про захист прав споживачів, відтак судові витрати відносяться на рахунок держави.
 
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
 
Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26 червня 2013 року, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції помилково посилається на вимоги Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-ХІV, який втратив чинність 05 січня 2017 року на підставі Закону №1404-VІІІ (1404-19) від 02 червня 2016 року.
 
Оскільки виконання рішення суду та вчинення відповідних виконавчих дій відбувалось в період з лютого 2019 року по березень 2020 року, застосуванню підлягають положення Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ (1404-19) від 02 червня 2016 року.
 
       Частиною 1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано, що грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.
 
Згідно частини 2 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" стягувачу - фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі (заяві про зміну реквізитів рахунку у банку або іншій фінансовій установі) чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.
 
            З матеріалів справи убачається, що відповідачем на виконання судових рішень на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби грошові кошти перераховано в повному обсязі.
 
            Подальше перерахування цих грошових коштів здійснено державним виконавцем  безпосередньо на визначений стягувачем (позивачем у цій справі) рахунок у фінансовій установі згідно обраного стягувачем способу (частина 2 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження").
 
            Банківська комісія - винагорода банку у вигляді грошових сум, що списуються з рахунків клієнтів як плата за обслуговування рахунку або за надання спеціальних послуг. 
 
            Тобто комісія є витратами, які понесені в межах договірних стосунків між банком та клієнтом цього банку.
 
Відтак відсутні підстави уважати, що відповідачем судові рішення виконано не в повному обсязі. 
 
Висновки суду щодо неналежного відповідача не містять обґрунтування, натомість відповідно до обставин справи вимоги позивач пред`явив до належної особи, ураховуючи, що в обґрунтування вимог позивач зазначає недоотримання заробітної плати з вини відповідача.
 
Висновок суду першої інстанції про те, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про захист прав споживачів, є помилковим, оскільки правовідносини сторін у цій справі не регулюються Законом України "Про захист прав споживачів".
 
Ураховуючи наведене, апеляційний суд уважає, що рішення суду підлягає зміні, оскільки правильно відмовивши в задоволенні позовних вимог, судом першої інстанції наведено помилкові мотиви прийняття такого рішення.
 
З огляду на наведене, апеляційна скарга задовольняється частково.
 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
 Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 липня 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення суду в редакції цієї постанови.
 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складено 11 листопада 2021 року. 

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         І.М. Вербова

В.В. Соколова