П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

02 листопада 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/6187/21	
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.
          Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  судді - Вербицької Н.В.,
                      суддів – Джабурії О.В.,
                                     Танасогло Т.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,
В С Т А Н О В И Л А :
15 квітня 2021 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 18 лютого 2021 року №Ф-21829-51 на суму 23 069, 20 грн.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що працюючи на умовах трудового договору, незалежної адвокатської діяльності не здійснювала, доходу від неї не отримувала, що зазначала в деклараціях про доходи. З жовтня 2001 року по серпень 2017 року працювала на умовах трудового договору викладачем ОНУ імені Мечникова, з листопада 2016 по січень 2018 включно-юрисконсультом в ТОВ «ГIДРОПОМ», з лютого 2018 року по теперішній час - юрисконсультом у компанії СП «Вітмарк-Україна» ТОВ. Протягом всього часу внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за позивача сплачували роботодавці, що підтверджується довідкою пенсійного фонду (форма ОК-5) від 08.04.2021
Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи про необґрунтованість доводів позивача. Вказує, що особи, які провадять незалежну професійну діяльність та одночасно є найманими працівниками не звільняються від сплати ЄСВ за себе, якщо вони зареєстровані як особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність.
Позивач надав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що вимога про подвійну сплату ЄСВ одночасно особою, яка здійснює професійну діяльність та за неї роботодавцем є дискримінаційною, та суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції, в обґрунтування чого посилається на доводи, що викладені у відзиві на позовну заяву. 
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.
Згідно даних розрахунку боргу та інтегрованої картки платника КБК 71040000 «Єдиний внесок фізичних осіб - підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб,які проводять незалежну професійну діяльність» по ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) рахується заборгованість починаючи з 10.07.2018 року в сумі 23  069,20 грн. 
18 лютого 2020 року Головним управлінням ДПС в Одеській області винесено податкову вимогу форми «Ф» №21829-51 (а.с.13), з якої вбачається, що станом на 31.01.2021 заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені ОСОБА_1 становить 23  069,20 грн.
Позивач, не погоджуючись з вищевказаною податковою вимогою та вважаючи її протиправною, звернулася до суду з даним адміністративним позовом. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з   жовтня 2001 року по серпень 2017 року позивач працювала на умовах трудового договору викладачем ОНУ імені Мечникова, з листопада 2016 по січень 2018 включно-юрисконсультом в ТОВ «ГIДРОПОМ», з лютого 2018 року по теперішній час - юрисконсультом у компанії СП «Вітмарк-Україна» ТОВ. У цей період роботодавці сплачували за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що свідчить про досягнення мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке. 
Предметом спору у даній справі є оцінка правомірності податкової вимоги №Ф-21829-51 від 18.02.2021 про сплату боргу (недоїмки,) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який на думку відповідача станом на 31.01.2021 складає 23  069,20 грн. 
Спірні правовідносини врегульовані нормами  Податкового кодексу України  (далі –  ПК України) в частині компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб щодо адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та  Законом України  від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Згідно з пп.  14.1.226  п.  14.1  ст.  14 ПК України, незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Пункт  14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України  дає визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.
Згідно із пунктом 2 частини першої  статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року №5076-VI  (далі - Закон №5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Згідно з п. 2 частини першої  ст. 1 Закону України № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої  статті 4 Закону №2464-VI  платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 5 частини першої  статті 4 Закону № 2464-VI  до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої  статті 7 Закону №2464-VI  (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:
для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої  статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до  Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; 
для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої  статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. 
При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. 
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відносини щодо сплати єдиного внеску особою, яка провадить незалежну професійну діяльність та одночасно отримує дохід від роботодавця, що використовує її працю на умовах трудового або цивільно-правового договору, або на інших умовах, передбачених законодавством,  Законом №2464-VI  не врегульовано.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць.
Особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний соціальний внесок    не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу    лише за умови, що така особа не отримує дохід від роботодавця, який використовує її працю на умовах трудового або цивільно-правового договору, або на інших умовах, передбачених законодавством.    В іншому випадку така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що з   жовтня 2001 року по серпень 2017 року позивач працювала на умовах трудового договору викладачем ОНУ імені Мечникова, з листопада 2016 по січень 2018 включно-юрисконсультом в ТОВ «ГIДРОПОМ», з лютого 2018 року по теперішній час - юрисконсультом у компанії СП «Вітмарк-Україна» ТОВ.
У цей період роботодавці сплачували за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Матеріали справи містять достатню кількість доказів на підтвердження сплати за позивача страхових внесків в період нарахування їй суми недоїмки в розмірі 23  069,20 грн, що підтверджується відомостями реєстру застрахованих осіб форми ОК-5 (а.с.9-12). 
Слід зазначити, що інше тлумачення правових норм, якими врегульована сплата єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС як самозайняті особи, зокрема особи, які мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно отримують доход від роботодавця, який використовує їх працю на підставі трудового або цивільно-правового договору, або інших умовах, передбачених законодавством, спричиняє подвійну сплату єдиного внеску (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Такий правовий висновок щодо застосування норм  Закону №2464-VI  відповідає висновку, який Верховний Суд зробив в постанові від 27.11.2019 у адміністративній справі №160/3114/19 та в подальшому був підтриманий, зокрема в постанові від 04.12.2019 у адміністративній справі №440/2149/19.
Відповідно до частини п`ятої  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України  при виборі і застосування норми до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Підстав для відступу від правової позиції щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеної в зазначених постановах, судова колегія у цій справі не знаходить.
Слід зазначити, що доводи відповідача про обов`язок позивачем здійснювати сплату ЄСВ йдуть в розріз меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску, оскільки вони свідчать про необхідність його подвійної сплати (безпосередньо особою та роботодавцем).
Враховуючи викладене в сукупності, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності винесення відповідачем оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-21829-51 від 18.02.2021 та наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.
Судова колегія зазначає, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 20 квітня 2021 року. Тому постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,328, КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий:                                                                Н.В.Вербицька
Суддя:                                                                                                      О.В.Джабурія
Суддя:                                                                                                      Т.М.Танасогло