ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

15 листопада 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/2157/17
Головуючий у першій інстанції - Олійник В. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1368/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Харечко Л.К.,
суддів:  Онищенко О.І., Євстафіїва О.К., 

учасники справи: позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 січня 2018 року у складі судді Олійник В.П., повний текст якого складений 19.01.2018 у м. Ніжині Чернігівської області,

                                У С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (нині - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 05.11.2011, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач при підписанні анкети - заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку» складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.
На підставі укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг був відкритий картковий рахунок з початковим картковим лімітом у розмірі 15 000,00 грн.
Зазначав, що відповідно до п. 2.1.1.12.1 Правил сторони погодили зобов`язання клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, пені, штрафів. Згідно з п. 2.1.1.12.2 Правил у разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує зі місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Правил. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно з п. 2.1.1.12.2.1 Правил клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України та п. 2.1.1.7.6 Правил при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500,00 грн + 5 % від суми позову.
Як вказував ПАТ КБ «ПриватБанк», він свої зобов`язання виконав, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором, проте, останній в порушення умов кредитного договору та ст. ст. 526, 527, 530  ЦК України своїх зобов`язань належним чином не виконував, не надавав Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим, станом на 23.04.2017 утворилась заборгованість у розмірі 19 203,73 грн, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 5 889,47 грн, заборгованості за простроченими відсотками в сумі 5 145,71 грн, пені в сумі 6 777,90 грн, штрафу (фіксованої частини) в розмірі 500,00 грн і штрафу (процентної складової) в розмірі 890,65 грн.
Просив стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості та 1 600,00 грн судового збору. 
Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 січня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 05 листопада 2011 року: 5 889,47 грн заборгованості за кредитом, 5 145,71 грн заборгованості за процентами, 6 777,90 грн пені, 500,00 грн штрафу (фіксована частина), 890,65 грн штрафу (процентна складова), а всього 19 203,73 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 1 600,00 грн судового збору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні його позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.
Доводи скарги зводяться до того, що позивачем не було додано до позовної заяви первинних документів на підтвердження виконаних операцій, банківський рахунок не відповідає умовам кредитного договору, а копія анкети - заяви від 05.11.2011, яка також була додана до позовної заяви, відповідачем не підписувалась.
Надані довідка про умови кредитування, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки, не доведено, що саме вони діяли на момент підписання відповідачем анкети - заяви. Крім анкетних даних анкета - заява не містить істотних умов договору, зокрема, строку дії картки, яку картку було отримано, інформацію про встановлення кредитного ліміту, не було надано доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку та виписки по даному рахунку, який мав би підтверджувати рух коштів, наявність або відсутність заборгованості. Тобто, на думку ОСОБА_1 , відсутні у справі докази того, що при укладенні договору ПАТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження саме тих умов, які вважав узгодженими Банк.
Звертає увагу на те, що він повністю погасив борг перед Банком 11.07.2015, що підтверджується випискою по рахунку АТ КБ «Приватбанк».
У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» просить залишити рішення суду без змін, зазначаючи те, що підписавши анкету - заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, відповідач добровільно погодився на запропоновані Банком умови кредитування, взявши на себе відповідні зобов`язання.
Вказує, що у день підписання анкети - заяви відповідачу була видана кредитна картка «Універсальна» № НОМЕР_1 зі строком дії до останнього дня травня 2017 року, після чого, картки перевипускалися, остання з яки за № НОМЕР_2 зі строком дії до останнього дня грудня 2019 року.
Відповідач не звертався до Банку з приводу закриття карткового рахунку та припинення кредитного договору, не звертався ОСОБА_1 і з пропозиціями про внесення змін до умов кредитного договору, що свідчить про його згоду з усіма умовами цього договору. Фактичне користування відповідачем кредитними коштами з використанням отриманих кредитних карток підтверджується випискою про рух коштів по рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_1 .
Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, відповідачем не спростований, крім того, він є тим доказом, який підтверджує дійсну наявну заборгованість та оформлений відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». 
Вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом встановлено, що 05.11.2011 ОСОБА_1 підписав анкету - заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а. с. 9), у тексті якої зазначено, що її підписанням він згоден із тим, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, пам`яткою клієнта складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг. 
На підтвердження заявленої Банком у позові заборгованості ОСОБА_1 надано відповідний розрахунок станом на 23.04.2017, згідно з яким розмір заборгованості за кредитним договором становить 19 203,73 грн, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 5 889,47 грн, заборгованості за простроченими відсотками в сумі 5 145,71 грн, пені в сумі 6 777,90 грн, штрафу (фіксованої частини) в розмірі 500,00 грн і штрафу (процентної складової) в розмірі 890,65 грн (а. с. 8).
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі ч. ч. 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 Кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд виходив з того, що сторони підписали договір про надання банківських послуг, який складається з анкети - заяви, Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів банку і саме цими документами вони узгодили істотні умови (порядок повернення кредиту, сплати процентів, штрафів, які є засобом забезпечення зобов`язань, пені та комісії). Доказів про визнання договору недійсним, спростування належності та допустимості таких доказів надано не було.
Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.
Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог у письмовому вигляді, регулюються відносини між Банком і Клієнтом по відкриттю і обслуговуванню карткового рахунку Клієнта та інших банківських послуг, зазначених в заяві.
Згідно з пунктом 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 року на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні у справі № 1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 зазначив, що з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.
Отже пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки, Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. 
Колегія суддів вважає, що надані позивачем докази не дають підстав для висновків про відсутність існування між сторонами взаємних прав та обов`язків, проте і не підтверджують належного погодження між сторонами умов кредитування, адже як вбачається з матеріалів справи, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить підпису відповідача.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 та у постановах Верховного Суду від 09.10.2019 у справах № 481/1243/16-ц, № 175/4634/15-ц, № 330/1607/16-ц.
Підстав відступити від вказаних правових висновків під час розгляду справи, що переглядається, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з наданими позивачем разом з позовом Витягом з Умовами було ознайомлено відповідача.
Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» також не підписаний відповідачем, що не є підтвердженням, що саме з викладеними в ньому умовами кредитування ознайомився ОСОБА_1 , підписуючи анкету-заяву. 
Апеляційний суд погоджується з тим, що анкета - заява, яку підписав ОСОБА_1 , свідчить про те, що він виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку Кредитка «Універсальна» з початковим кредитним лімітом в сумі 5 000,00 грн.
Отже докази, які містяться в матеріалах справи, у своїй сукупності, дають підстави для визнання того факту, що відповідач отримав в ПАТ КБ «Приватбанк» кредитні кошти та користувався ними протягом певного періоду. 
Розрахунок позивача свідчить, що загальна сума боргу складає 19 203,73 грн, тіло кредиту з якої - 5 889,47 грн. 
Проте в матеріалах справи маються виписки з рахунку клієнта Банку ОСОБА_1 (а. с. 78-81), які свідчать, що відповідач 11.07.2015 поповнив карту готівкою в сумі 15 250,00 грн.  
Зазначене підтверджує його доводи про те, що він погасив борг перед Банком, сплативши кошти у вигляді тіла кредиту.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Беручи до уваги, що доказів збільшення тіла кредиту суду першої інстанції позивачем надано не було, а також, не було надано доказів в обґрунтування позовних вимог про стягнення відсотків, пені і штрафів, колегія суддів не приходить до висновку, що позов АТ КБ «Приватбанк» є необґрунтованим і безпідставним. 
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування фактичних обставин справи та оцінки доказів, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 січня 2018 року - скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже з АТ КБ «Приватбанк» на користь відповідача підлягає стягненню 2 400,00 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.  
Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 

                                     П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 січня 2018 року скасувати.
У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ЄДРПОУ - 14360570) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 2 400 (дві тисячі чотириста) 00 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча                            судді: