ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/5428/19                                                                Суддя (судді) першої інстанції: Добрівська Н.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  17 листопада 2021 року                                                                                м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                    Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Пилепенко О.Є., Черпіцької Л.Т. 
секретаря                                                  Строяновської О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська транспортна стивідорна компанія» до Державної податкової служби України, Головного управління Державної податкової служби в Миколаївській області  про визнання протиправними та скасування рішень, за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби в Миколаївській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2021 року, -

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Європейська транспортна стивідорна компанія»  (далі - позивач, ТОВ «ЄТСК») звернулося у суд з позовом до Головного управління Державної податкової служби в Миколаївській області (далі - відповідач-1, ГУ ДФС у Миколаївській області), Державної податкової служби України (далі - відповідач-2), про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Миколаївській області від 19 грудня 2018 року № 00115981407 та рішення ДФС України від 20 березня 2019 року №12989/6/99-99-11-04-02-25 про результати розгляду скарги ТОВ «ЄТСК» від 18 січня 2019 року.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що посадові особи ГУ ДФС у Миколаївській області не вивчали документи бухгалтерського та податкового обліку підприємства, не прийняли до уваги сутність господарських операцій, порядок та спосіб їх виконання, фізичних можливостей підприємства самостійно отримувати придбані товари в продавців, не врахували положення податкового законодавства та здійснили неправомірний висновок про нереальність господарських операцій. Уважає, що дії ДФС України з прийняття невмотивованого рішення є протиправними, а рішення від 20 березня 2019 року №12989/6/99-99-11-04-02-25 - необґрунтованим, неправомірним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки ДФС України при його прийнятті не врахувала всіх аргументів позивача, не дала належну оцінку ані доводам, ані доказам скаржника.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 19 грудня 2018 року № 00115981407. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Не погоджуючись із судовим  рішенням, Головне управління Державної податкової служби в Миколаївській області як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (далі - відповідач-1) подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем не підтверджено реальність здійснення господарських операцій з контрагентами постачальника, що унеможливлює в подальшому реалізацію переробленої продукції, а тому податкове повідомлення-рішення від 19 грудня 2018 року № 00115981407 прийнято обґрунтовано.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач наголошує, що рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду  - без змін, з таких підстав.
Судом установлено, що у 2018 році ГУ ДФС у Миколаївській області неодноразово направляло до ТОВ «ЄТСК» запити про надання пояснень з приводу господарських взаємовідносин з контрагентами ТОВ «А-ГРОС», ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ІНВЕСТ», ТОВ «ФАН ТРАК», ТОВ «СТАРТРЕЙД ПЛЮС» та їх документальних підтверджень.
У відповідь на запити позивач направив відповідні пояснення.
Згодом на підставі наказу ГУ ДФС у Миколаївській області №2274 від 12 жовтня 2018 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ЄТСК» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками: ТОВ «ФАН ТРАК» за вересень-грудень 2017 року, лютий 2018 року, ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ІНВЕСТ» за вересень-грудень 2017 року, ТОВ «А-ГРОС» за грудень 2017 року, січень-березень 2018 року, ТОВ «СТАРТРЕЙД ПЛЮС» за березень 2018 року та контрагентами-покупцями, яким у подальшому були реалізовані товари (послуги), придбані у вищенаведених контрагентів-постачальників, за результатами якої складено акт №2658/14-29-14-07/36142801 від 01 листопада 2018 року.  
Актом перевірки зафіксовано висновки контролюючого органу про порушення ТОВ «ЄТСК» вимог податкового законодавства, а саме:
- пункту  185.1 статті 185, пункту  194.1 статті 194, пунктів  198.1,  198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення з податку на додану вартість за період березень 2018 року на загальну суму ПДВ 94119451,00 грн;
- пункту  185.1 статті 185, пункту  187.1 статті 187, пункту  188.1 статті 188, пункту  201.10 статті 201 Податкового кодексу України, а саме - виписано та не зареєстровано в базі даних ЄРПН податкові накладні на загальну суму ПДВ 100565570,00 грн.
Висновки контролюючого органу ґрунтуються на тому, що ТОВ «ЄТСК» документально оформлювало правочини з ознаками удаваності, самостійно вводило в обіг сировину невідомого походження для виробництва готової продукції, призводило до заниження реальної бази оподаткування ПДВ за операціями з безоплатного постачання готової продукції (не на виконання договорів переробки сировини), відображало в бухгалтерському та податковому обліку завідомо неправдиву інформацію.
Згідно з актом перевірки встановлені обставини свідчать про удаваність угод, що укладались ТОВ «ЄТСК» з ТОВ «А-ГРОС», ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ІНВЕСТ», ТОВ «ФАН ТРАК», ТОВ «СТАРТРЕЙД ПЛЮС». Надані ТОВ «ЄТСК» первинні документи щодо надання послуг переробки насіння соняшникового для їх замовників ТОВ «А-ГРОС», ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ІНВЕСТ», ТОВ «ФАН ТРАК», ТОВ «СТАРТРЕЙД ПЛЮС», не підтверджуються та не опосередковувались реальним рухом активів.
Позивачем надано до перевірки акти приймання-передачі насіння соняшника по спірним контрагентам для подальшої переробки за період вересень-грудень 2017 року, січень-березень 2018 року. У цих актах зазначені дати розвантаження продукції, номери товарно-транспортних накладних, номери автомобілів та причепів, проте не зазначено перевізника продукції. В актах приймання-передачі насіння соняшника за вересень-грудень 2017 року, січень-березень 2018 року не зазначено жодної назви автотранспортних засобів, конкретної адреси пунктів навантаження, внаслідок чого неможливо встановити місце зберігання відображеної як переданої в переробку сировини (насіння соняшнику). Окрім того, як зазначається в акті перевірки, аналізом ІС «Податковий блок» та даних ЄРПН не встановлено декларування ТОВ «А-ГРОС», ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ІНВЕСТ», ТОВ «ФАН ТРАК», ТОВ «СТАРТРЕЙД ПЛЮС» об`єктів оподаткування або отримання послуг оренди складських приміщень, послуг зберігання насіння соняшника.
Відсутність вказаної інформації не дає змоги ідентифікувати фактичний рух активу (насіння соняшнику) по ланцюгу постачання товару та, відповідно, його походження.
Також до перевірки не надано журнал обліку в`їзду/виїзду автомобілів, в яких зафіксовано факти в`їзду автомобілів, зазначених в актах приймання-передачі прийнятого насіння соняшника, для переробки ТОВ «ЄТСК» за вересень-грудень 2017 року, січень-березень 2018 року на територію Миколаївського морського порту.
Отже, на думку контролюючого органу, позивачем не підтверджено факт розвантаження на території ТОВ «ЄТСК» сировини (насіння соняшника), призначеної для переробки на давальницьких умовах, право власності на яке належало замовникам ТОВ «А-ГРОС», ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ІНВЕСТ», ТОВ «ФАН ТРАК», ТОВ «СТАРТРЕЙД ПЛЮС» на підставі договорів на переробку давальницької сировини.
На дату закінчення перевірки товарно-транспортні накладні на перевезення насіння ТОВ «А-ГРОС», ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ІНВЕСТ» ТОВ «ФАН ТРАК» ТОВ «СТАРТРЕЙД ПЛЮС» для переробки ТОВ «ЄТСК» до перевірки не надані. Таким чином, відсутнє підтвердження руху сировини, а саме: товарно-транспортні накладні на перевезення сировини (насіння соняшнику) до місця використання, зважування, розвантаження, тощо, що не відповідають вимогам Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні та свідчать про відсутність фактичного здійснення господарської операції з одержанням давальницької сировини (насіння соняшнику) від замовників ТОВ «А-ГРОС», ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ІНВЕСТ», ТОВ «ФАН ТРАК», ТОВ «СТАРТРЕЙД ПЛЮС».
Ураховуючи викладене, за результатами перевірки ТОВ «ЄТСК» установлено наступне:
- нереальність (відсутність фактичного здійснення) господарської операції з одержання на переробку давальницької сировини (насіння соняшнику) від ТОВ «А-ГРОС», ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ІНВЕСТ», ТОВ «ФАН ТРАК», ТОВ «СТАРТРЕЙД ПЛЮС». Як наслідок, нереальними є операції ТОВ «ЄТСК» з виконання та передачі результатів підрядних робіт із переробки давальницької сировини. Таким чином, правочини щодо передачі на переробки давальницької сировини мають ознаки удаваних;
- неправомірне оформлення первинних документів за нереальними господарськими операціями, а саме:
з одержання на переробку давальницької сировини (насіння соняшнику) від ТОВ «А-ГРОС», ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ІНВЕСТ», ТОВ «ФАН ТРАК», ТОВ «СТАРТРЕЙД ПЛЮС»;
передачі результатів підрядних робіт з переробки саме цієї давальницької сировини, оскільки документи не відображають реального руху активів між учасниками господарської операції;
неправомірне внесення записів до регістрів бухгалтерського обліку по рахунку 703 «Доходи від операцій з давальницької сировини» та 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями»;
перенесення неправдивої інформації з регістрів бухгалтерського обліку до фінансової звітності та незабезпечення її достовірності;
невизначення реального джерела походження сировини (насіння соняшнику) та не проведення її оцінки;
неоприбуткування на балансі сировини (насіння соняшнику) та одержаної з її переробки готової (побічної) продукції (олія соняшникова, шрот соняшниковий);
- нездійснення документального оформлення насправді вчиненої господарської операції з безоплатного надання (у розумінні підпункту «а» підпункту    14.1.13 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України) ТОВ «А-ГРОС», ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ІНВЕСТ», ТОВ «ФАН ТРАК», ТОВ «СТАРТРЕЙД ПЛЮС» готової (побічної) продукції (олія соняшникова, шрот соняшниковий), яка дійсно передана, але не на виконання договору на переробку давальницької сировини, що не міг бути виконаний;
- невизначення податкових зобов`язань з ПДВ по операціях з безоплатного надання у розумінні підпункту «а» підпункту    14.1.13 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України) ТОВ «А-ГРОС», ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ІНВЕСТ», ТОВ «ФАН ТРАК», ТОВ «СТАРТРЕЙД ПЛЮС» готової (побічної) продукції (олія соняшникова, шрот соняшниковий), виходячи із звичайної ціни на аналогічні товари.
Отже, перевіркою ТОВ «ЄТСК» встановлено порушення вимог:
- частини першої    статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пунктів 2.1 і 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого    наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704. Окрім того, оформлені документи з операцій з переробки давальницької сировини (насіння соняшнику) не можуть за змістом пункту    44.1 статті 44 Податкового кодексу України  вважатися первинними документами для підтвердження даних податкового обліку і звітності;
- пункту 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого    наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704;
- пункту 3 розділу ІІІ Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого    наказом Міністерства фінансів України від 07 лютого 2013 року № 73, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 лютого 2013 року за № 336/22868;
- підпункту    14.1.191 пункту 14.1 статті 14, підпункту «а» пункту    185.1 статті 185, пункту    194.1 статті 194 Податкового кодексу України, частини 4  статті 632 Цивільного кодексу України.
Під час аналізу взаємовідносин позивача з кожним з його контрагентів, щодо яких проводилась перевірка, в акті перевірки зазначено також про:
- не подання фінансових звітів (ТОВ «ФАН ТРАК»);
- задекларовано дохід, виплачений самозайнятим особам (ознака доходу 157), що свідчить про відсутність факту придбання насіння соняшника у фізичних осіб та залучення ФОП для надання транспортних послуг (ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ІНВЕСТ», ТОВ «А-ГРОС», ТОВ «СТАРТРЕЙД ПЛЮС»);
- відсутність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів - контрагентів позивача (ТОВ «ФАН ТРАК», ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ІНВЕСТ», ТОВ «А-ГРОС», ТОВ «СТАРТРЕЙД ПЛЮС»);
- відсутність відомостей щодо наявних земельних ділянок (ТОВ «ФАН ТРАК», ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ІНВЕСТ», ТОВ «А-ГРОС», ТОВ «СТАРТРЕЙД ПЛЮС»);
- не встановлено придбання підприємством товарів та послуг, характерних для сільгоспвиробництва, а саме: послуг чи оренди с/г техніки, насіннєвого матеріалу, добрив, тощо, не встановлено залучення трудових ресурсів у сторонніх організацій (ТОВ «ФАН ТРАК», ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ІНВЕСТ», ТОВ «А-ГРОС»);
- не встановлено декларування отримання послуг на оренду приміщення, транспортування, оренду транспортних засобів, послуг зберігання товарів, навантажувально-розвантажувальні роботи, опалення, газо-, водопостачання канцелярських засобів, тощо (ТОВ «ФАН ТРАК», ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ІНВЕСТ», ТОВ «А-ГРОС», ТОВ «СТАРТРЕЙД ПЛЮС»);
- наявність інформації в ЄДРСР щодо кримінальних проваджень, в яких фігурує контрагент позивача (ТОВ «ФАН ТРАК» - №32018100110000013 від 02 лютого 2018 року та інші; ТОВ «СТАРТРЕЙД ПЛЮС» - досудове розслідування у кримінальному провадженні з №32017000000000172 від 25 вересня 2017 року);
- за результатами виходу за податковою адресою суб`єкта господарювання встановлено його відсутність / можливе ухилення від проведення перевірки (ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ІНВЕСТ», ТОВ «А-ГРОС»).
За висновками контролюючого органу, закріпленими в Акті перевірки, виготовлена із насіння соняшника олія та шрот соняшниковий, які відповідно до наданих для перевірки документів, передані ТОВ «ЄТСК» замовникам та зазначеним контрагентам, є безоплатно наданими та відповідно їх вартість не включається до доходу підприємства, оскільки не відбувається збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу.
Поряд з цим, згідно з актом перевірки до контролюючого органу 08 жовтня 2018 року надано інформацію, відповідно до якої опитано колишнього керівника ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙДІНВЕСТ» гр. ОСОБА_1 , який повідомив, що підприємство на протязі 2017 року здійснювало послуги для групи компаній (комітентів) в якості комісіонера, з метою подальшої переробки насіння соняшника.
На викладені в акті перевірки висновки позивачем до ГУ ДФС у Миколаївській області подані заперечення.
Листом №16942/10/14-29-14-07-11 від 14 грудня 2018 року відповідач-1 надав відповідь на заперечення до акта перевірки, згідно з якою надані платником податків заперечення не спростовують висновків, викладених в акті №2658/14-29-14-07/36142801 від 01 листопада 2018 року, а тому за результатами розгляду заперечень змін до акта перевірки не внесено.
На підставі акта перевірки відповідачем-1 19 грудня 2018 року прийнято податкове повідомлення-рішення № 00115981407, яким позивачу зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість за період березень 2018 року в розмірі 94119451,00 грн.
Не погоджуючись з указаним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку.
Рішенням відповідача-2 від 20 березня 2019 року №12989/6/99-99-11-04-02-25 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін.
Означене рішення направлено на адресу позивача 20 березня 2019 року.
Уважаючи такі    рішення протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі. За висновком суду, позиція контролюючого органу здебільшого ґрунтуються на суб`єктивній оцінці встановлених під час перевірки обставинах та припущеннях. При цьому відповідачем-1 не надано жодних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або можливої фіктивності його постачальників, як-от: пояснень посадових осіб щодо їх непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваних суб`єктів господарювання, судових рішень, вироків тощо, не наведено будь-яких об`єктивних доводів щодо здійснення контрагентами господарських операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.
Надаючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 Податкового кодексу України).
Предметом доказування у цьому спорі є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій, а також достовірність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування.
Так, згідно із пунктом 73.3 статті 73 ПК України, контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), 
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (підпункт «а»).
Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідності до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Положеннями статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-XIV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон України №996-XIV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
У відповідності до статті 1 Закону №996-XIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Отже, правові наслідки у вигляді виникнення в покупця права на формування податкового кредиту з ПДВ виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.
Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкового кредиту, а покупця - права на його формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.
Водночас наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.
Аналіз реальності господарської діяльності здійснюється на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Колегією суддів установлено, що основним видом діяльності позивача є виробництво олії та тваринних жирів (код КВЕД 10.41). 
Позивач і його виробничі потужності знаходяться на території Миколаївського морського торгового порту.
Як убається з матеріалів справи, між ТОВ «ЄТСК» (Завод) та ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС» (Виконавець) укладено договір №01/08/2016-5 від 01 серпня 2016 року, згідно якого Завод доручає, а виконавець зобов`язується надати роботи: комплекс робіт у відношенні насіння соняшникового та сої третіх осіб, які поставляються на Завод в якості сировини згідно з договором на давальницьку переробку.
На підтвердження виконання зазначеного договору позивачем надано копії документів: договору №01/08/2016-5 від 01 серпня 2016 року; додаткової угоди №2 від 27 грудня 2017 року  до договору №01/08/2016-5 від 01 серпня 2016 року ; рахунки на оплату; акти надання послуг; виписки з банківського рахунку позивача за господарськими операціями ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС» у період з 01 вересня 2017 року до 31 березня 2018 року, та від 03 жовтня 2019 року, декларації з податку на додану вартість з вересня по грудень 2017 року з додатками, декларації з податку на додану вартість з січня по березень 2017 року з додатками.
Також матеріали справи свідчать, що між позивачем (Виконавець) та контрагентами (Замовник) укладено ряд договорів на переробку давальницької сировини, згідно умов якого предметом договору є надання Виконавцем послуг з переробки сировини, що поставляється Замовником, в продукцію, а саме:
- з ТОВ «А-ГРОС» - договори на переробку давальницької сировини: №ANM-35 від 15 грудня 2017 року, №ANM-36 від 20 грудня 2017 року, №ANM-37 від 22 грудня 2017 року, №ANM-45 від 29 січня 2018 року, №ANM-46 від 01 лютого 2018 року, №ANM-51 від 23 лютого 2018 року;
- з ТОВ «ФАН ТРАК» - договори на переробку давальницької сировини: №2908ФТ від 29 серпня 2017 року, №0109ФТ від 01 вересня 2017 року, №0709ФТ від 07 вересня 2017 року, №0809ФТ від 08 вересня 2017 року, договір №1209ФТ від 12 вересня 2017 року, №1509ФТ від 15 вересня 2017 року, №1909ФТ від 19 вересня 2017 року, №2509ФТ від 25 вересня 2017 року, №2610ФТ від 26 жовтня 2017 року, №1411ФТ від 14 листопада 2017 року, №2411ФТ від 24.11.2017 року, №3011ФТ від 30 листопада 2017 року;
- з ТОВ «СТАРТРЕЙД ПЛЮС» - договори на переробку давальницької сировини: №ANM-52 від 26 лютого 2018 року, №ANM-53 від 28 лютого 2018 року, №ANM-54 від 10 березня 2018 року, №ANM-55 від 23 березня 2018 року;
- з ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ІНВЕСТ» - договори на переробку давальницької сировини: №ANM-01/09 від 01 вересня 2017 року, №ANM-14/09 від 14 вересня 2017 року, №ANM-11 від 28 вересня 2017 року, №ANM-10 від 01 жовтня 2017 року, №ANM-13 від 04 вересня 2017 року, №ANM-16 від 21 листопада 2017 року, №ANM-20 від 28 листопада 2017 року, №ANM-24 від 01 грудня 2017 року, №ANM-29 від 07 грудня 2017 року, №ANM-30 від 12 грудня 2017 року, №ANM-34 від 15 грудня 2017 року.
Згідно з пунктом 1.2 Договорів, укладених позивачем з його контрагентами, для цілей цього договору використовуються наступні терміни та визначення, зокрема:
Сировина - насіння соняшнику, яке поставляється Замовником для подальшої переробки в Продукцію;
Переробка - надання Виконавцем комплексу послуг з переробки сировини в продукцію о технологічного процесу Виконавця, а також передача продукції на умовах цього Договору; 
Продукція - олія соняшникова згідно ДСТУ 4492:2005 «Олія соняшникова»; шрот соняшниковий гранульований згідно ДСТУ 4638:2006 «Шрот соняшниковий»;- лушпиння соняшнику згідно ДСТУ 7123:2009 «Лушпиння соняшнику. Технічні умови.» 
Відповідно до п.1.3 Договору сировина і вся вироблена відповідно до умов договору продукція є власністю Замовника.
Право власності на лушпиння соняшнику переходить до виконавця згідно з Положенням п.1.5 Договору на підставі акта приймання-передачі (п.1.4 Договору).
За умовами договорів між позивачем та контрагентами насіння соняшнику передавалося контрагентами позивачу шляхом поставки на умовах DAP (відповідно Інкотермс-2010 «поставка в пункт призначення») на територію третьої особи ТОВ «Грін Екс», що знаходиться у Миколаївському морському торговому порту (п. 3.7 договорів). 
ТОВ «Грін-Екс» надавало позивачу послуги з приймання, зважування та перевірки на якість насіння соняшника, що надходить на переробку. У подальшому прийняте насіння передавалося «ГРІНТУР-ЕКС» позивачу для переробки.
Далі насіння соняшника, що надійшло від контрагентів, перероблювалося позивачем в готову продукцію (олію та шрот). Вироблена продукція перебувала в Миколаївському морському торговому порту, де розташовані завод, який виробляв продукцію, і термінал, з якого здійснювався експорт олії.
За результатами переробки також лишалося лушпиння соняшника, що придбавалося позивачем у контрагентів, та в подальшому використовувалося у господарській діяльності (для спалювання в котельні).
Факт здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами, а саме: договорами на переробку давальницької сировини; актами приймання-передачі насіння соняшника для подальшої переробки; актами про надання послуг з екстракції; актами приймання-передачі лушпиння соняшника; актами приймання-передачі готової продукції (олії); актами приймання-передачі товару; платіжними дорученнями; рахунками на оплату; податковими накладними; видатковими накладними; банківськими виписками; реєстрами порту із зазначенням транспорту, що містять всі необхідні реквізити. Надані позивачем документи належним чином підписані та скріплені печатками сторін і у розумінні статті 9 Закону України №996-XIV є первинними.
Належними та достатніми доказами, що містяться у справі, підтверджено оплату контрагентами позивача наданих ТОВ «ЄТСК» послуг переробки соняшника, як і оплата позивачем придбаного у контрагентів лушпиння соняшника. 
Окрім наведеного позивачем надано лист Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Миколаївського морського порту) від 29 листопада 2018 року №18-04-02-6520 на підтвердження заїзду вантажних транспортних засобів на територію порту в період з 01 вересня 2017 року по 01 квітня 2018 року для розвантаження у термінал ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС». 
Так, за умовами договорів, поставка сировини здійснювалася контрагентами на умовах DAP на територію ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС», що знаходиться на території Миколаївського морського торгового порту, в якому (у морських терміналах), у відповідності до положень частини 4 статті 11 Закону України «Про морські порти України», утворені зони прикордонного та митного контролю. 
Як наголошує позивач, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 27 травня 1999 року №506-р, у Миколаївському морському торговому порту було відкрито пункт пропуску через державний кордон. Відтак, з огляду на особливий правовий статус порту, допуск на його територію є обмеженим. Транспортні засоби, які заїжджають на територію порту для ввезення матеріальних цінностей, реєструються у його системі за номерами транспортних засобів, у тому числі і ті, що заїжджали до ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС», які, за твердженням позивача, здійснювали доставку сировини для подальшої передачі ТОВ «ЄТСК».
Згідно з реєстром транспортних засобів Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» в період з 01 вересня 2017 року по 01 квітня 2018 року зафіксовано також транспортні засоби, які заїжджали для розвантаження до термінала ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС». Ця інформація також підтверджується наданим позивачем відеозаписом.
Водночас надані відповідачем на спростування наведеної інформації документи, отримані по завершенню документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ЄТСК», вказують на невідповідність вантажопідйомності транспортних засобів, якими здійснювалось перевезення сировини. Проте такі документи містять помилки при ідентифікації цих засобів, що унеможливлює їх визначення в якості достовірних спростовуючих доказів. 
Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, висловленої в постанові від 28 травня 2020 року в справі № 826/17201/17 суб`єкт владних повноважень не може обґрунтовувати правомірність рішення, що оскаржується, іншими обставинами, ніж ті, що зазначені безпосередньо в документі, що оскаржується. За іншого підходу суб`єкт владних повноважень міг би самостійно та довільно змінювати (доповнювати) обґрунтування своїх дій (рішень) після їх вчинення (ухвалення), що не сумісне з принципами правової визначеності та належного урядування, які є фундаментальними для правової держави.
Щодо доводів відповідача-1 про відсутність у контрагентів позивача трудових ресурсів і сировини, колегія суддів    зазначає таке.
Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2018 року в справі №826/14549/15, від 06 лютого 2018 року в справі №816/166/15-а, від 06.02.2018 року в справі №804/4940/14 від 13 серпня 2020 року в справі №520/4829/19, від 21 жовтня 2020 року в справі №140/1845/19    зазначив, що відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).
Відтак, недостатність персоналу, відсутність власних транспортних засобів, виробничо-складських приміщень не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.
Аналогічна правова позиція висловлена 10 листопада 2020 року Верховним Судом у справі №440/3779/18.
У будь-якому випадку реалізуючи господарську компетенцію при укладенні та виконанні господарських договорів, сторони цього договору можуть вимагати від контрагента дотримання умов цих договорів, тією мірою якою дозволяють його (їх) умови. Перекладати на сторону договору обов`язки контролю свого контрагента за межами взаємовідносин, як того вимагає податковий орган, знаходиться за межами господарської компетенції суб`єкта господарювання та не входить до прав та обов`язків платника податку. Це, своєю чергою, в межах спірних відносин на позивача як платника податку покладає додаткове не передбачене законом обтяження, що є недопустимим.
Аналогічна правова позиція викладена    в постановах Верховного Суду від 11 грудня 2018 року в справі №803/2094/15, від 20 грудня 2018 року в справі №815/4992/16.
Також колегія суддів ураховує позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2018 року в справі №814/788/14, від 30 листопада 2018 року в справі №820/4698/17, від 14 лютого 2018 року в справі №804/15887/14, згідно з якою інформація про ознаки фіктивної діяльності контрагента (податковий стан платника податків, відсутність необхідних та достатніх матеріально-технічних ресурсів та персоналу тощо), одержана контролюючим органом з його власних інформаційних систем, що не оформлена рішенням суб`єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації.
Судова колегія також наголошує, що платник не несе відповідальності за дії всіх підприємств та організацій, що беруть участь у багатостадійному процесі сплати податків до бюджету. Зворотне призвело б до неправомірного покладення на платника тягаря відповідальності за дії третіх осіб у багатостадійному господарському обороті.
У постанові від 16 квітня 2019 року в справі №804/6909/17 Верховний Суд зазначив, що аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків і відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.
Колегія суддів також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року в справі №816/809/17.
Колегія суддів звертає увагу на рішення Європейського Суду з прав людини в справах «Інтерсплав" проти України» (2007 рік, заява №803/02), «Булвес» АД проти Болгарії» (2009 рік, заява №3991/03) і «Бізнес Супорт Центр» проти Болгарії» (2010 рік, заява №6689/03),         в яких, перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам статті 1 Протоколу №1, Європейський суд з прав людини застосовував принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає додержання «справедливого балансу» між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.
У згаданих справах Європейський Суд з прав людини визнав, що «справедливий баланс» не додержується, коли платника податку на додану вартість позбавляють права на податковий кредит/бюджетне відшкодування за відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, чи доказів того, що йому було відомо/повинно було відомо про таку діяльність його постачальників.
Щодо наявності кримінальних проваджень відносно контрагентів позивача, а саме: ТОВ «ФАН ТРАК» - №32018100110000013 від 02 лютого 2018 року, наявність якого встановлена контролюючим органом на підставі даних ЄДРСР, а також посилання на наявність оперативної інформації, яка вказує, що «ТОВ «ФАН ТРАК» є фігурантом в декількох кримінальних провадженнях як підприємство, яке здійснює незаконні послуги з документального оформлення безтоварних операцій та незаконного формування податкового кредиту з ПДВ на адресу СГД реального сектору економіки»;  ТОВ «СТАРТРЕЙД ПЛЮС» - досудове розслідування у кримінальному провадженні за №32017000000000172 від 25 вересня 2017 року, яке в подальшому виділене в окреме кримінальне провадження №32019000000000050 та приєднано до кримінального провадження №32019000000000047, колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до листа ГУ ДФС у Волинській області від 09 грудня 2019 року за №7777/ФОП/03-20-23-01-10 кримінальне провадження №32019000000000047 закрито на підставі частини 1 пункту 4 статті 284 Кримінального кодексу України (а.с. 261 том 8). 
До того ж, суд звертає увагу, що сам факт наявності порушеного кримінального провадження не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого необхідно перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій з урахуванням обставин, встановлених в рамках відповідного кримінального провадження.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не надано жодних доказів, що на час укладення та виконання спірних договорів контрагенти позивача не були зареєстрованими у визначеними законодавством порядку, тобто не мали достатній об`єм правоздатності для складання первинних документів та укладання будь-яких правочинів.
Відповідно до принципу офіційності контролюючий орган повинен доводити в суді фіктивність господарської операції як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов`язань та правомірності прийняття свого рішення. Своєю чергою на підтвердження фактичного виконання господарських зобов`язань позивачем було надано належним чином оформлені первинні документи та доведено, що укладені договори відповідають економічному змісту та діловій меті, а здійснені господарські операції спричинили зміни в структурі активів позивача.
При цьому наявність або відсутність окремих документів, таких як товарно-транспортні накладні, а так само помилки у їх оформленні не є безумовною підставою для висновків про відсутність господарської операції. Адже досліджені в процесі розгляду справи первинні документи за своєю формою та змістом не суперечать вимогам податкового законодавства та мають необхідні обов`язкові реквізити.
Попри це відповідачем не взято до уваги надані позивачем первинні документи на підтвердження руху товару та реальність виконання господарських операцій.
Щодо посилань контролюючого органу  на відсутність у позивача документів, які б свідчили про транспортування придбаного товару, оскільки такі документи визначають взаємовідносини по виконанню перевезення вантажів для обліку транспортної роботи, суд зазначає таке. 
У розглядуваному випадку позивач здійснював операції з переробки давальницької сировини та не виступав в якості замовника за договором перевезення. До того ж товарно-транспортні накладні чи подорожні листи не є винятковими первинними бухгалтерськими документами, які підтверджують факт реальності здійснення господарської операції за договором, та за відсутності яких платник позбавляється права на формування податкового кредиту.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 20 грудня 2019 року в справі №1540/4811/18, від 21 травня 2019 року в справі №804/887/17, від 27 червня 2019 року в справі №814/1791/13-а.
Більш того поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування та податкового законодавства, а тому можливі порушення податкового законодавства з боку контрагента-постачальника, за відсутності доказів протиправної змови учасників операцій з метою отримання позивачем (покупцем) необґрунтованої податкової вигоди, не є безумовною підставою для висновку про порушення саме покупцем вимог податкового законодавства та не є підставою для позбавлення покупця сформованих податкових вигод за фактично вчиненою операцією.
Чинне податкове законодавство не покладає на платника обов`язку контролювати діяльність своїх контрагентів, не зобов`язує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства перед тим як вносити відповідні суми витрат до складу валових витрат і суми ПДВ - до податкового кредиту. Така правова позиція  викладена в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року в справі №К/9901/2558718.
Контролюючим органом у спірних правовідносинах не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені згаданими документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі. Висновки контролюючого органу здебільшого ґрунтуються на суб`єктивній оцінці встановлених під час перевірки обставинах та припущеннях.
Колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або можливої фіктивності його постачальників, наприклад, пояснень посадових осіб щодо їх непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваних суб`єктів господарювання, судових рішень, вироків тощо, не наведено будь-яких об`єктивних доводів щодо здійснення контрагентами спірних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.
Отже, відповідачем-1 під час розгляду справи не доведено правомірності своїх висновків, що слугували підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення № 00115981407 від 19 грудня 2018 року, відтак воно є протиправним і таким, що має бути скасоване.
Водночас судовою колегією враховується, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України    рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України    визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.
Керуючись статтями 33, 34, 243, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в Миколаївській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2021 року    залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної        скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                            Я.Б. Глущенко
    
Судді                                                                                 О.Є. Пилипенко
    
                                                                                          Л.Т. Черпіцька

(Повний текст постанови складений 22 листопада 2021 року.)