ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2021 р.	Справа № 480/6391/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання:  Медяник А.О. , 
позивача: ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду та в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Сумського окружного адміністративного суду на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.08.2021, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 13.08.21 по справі №480/6391/20
за позовом   ОСОБА_1      
до   Сумського окружного адміністративного суду                     
про скасування пункту наказу та стягнення надбавки,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2021 року ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Сумського окружного адміністративного суду ( далі – Сумський ОАС, відповідач), в якому просила:
- скасувати п.2 наказу в.о.керівника апарату Гайворонської М.С. від 29.07.2020 за №155-ОС «Про встановлення надбавки за інтенсивність праці заступникам керівника апарату суду»;
- стягнути з Сумського ОАС невиплачену суму за інтенсивність праці в липні 2020 року в розмірі 9529,04 грн на її користь.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2021 адміністративний позов задоволено частково. 
Скасовано п. 2 наказу в.о. керівника апарату Сумського ОАС від 29.07.2020 №155-ОС "Про встановлення надбавки за інтенсивність праці заступника керівника апарату суду".
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій  посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просила скасувати оскаржуване  судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначила, що висновок суду першої інстанції щодо наявноссті у відповідача «дискреційних повноважень», які можуть полягати у виборі діяти чи не діяти є необґрунтованим, з огляду на те, що її безпідставно позбавлено надбавки, про що безпосередньо зазначено судом першої інстанції. Вказала, що рішення суб`єкта владних повноважень щодо заохочення не повинно допускати дискримінацію у праці. Зауважила, що суд не позбавлений права вийти за межі позовних вимог для пового захисту її прав. 
Також не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог Сумського ОАС подав апеляційну скаргу, в якій  посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просив скасувати оскаржуване  судове рішення в цій частині та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що висновок суду першої інстанції про те, що Журнал кварцування кабінетів не передбачений номенклатурою суду є необґрунтованими, оскільки така номенклатура затверджується керівником апарату суду, який зобов`язаний забезпечити її належне ведення, що додатково свідчить про неналежне виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків.  Вказав, що позивачем на виконання усного розпорядження голови суду   ОСОБА_2  у період з травня до липня 2020 року не вжито заходів щодо фарбування огорожі території та флагштоку, при цьому фактично приступивши до виконання вказаного розпорядження.  Зауважив, що розпорядження голови суду щодо приведення території суду у належний стан не є предметом спору, а обставина щодо його надання позивачем не заперечується. При цьому, судом першої інстанції не були взяті надані  головою суду письмові пояснення, скріплені власноручним підписом,  щодо надання керівнику апарату суду згаданого вище розпорядження. 
14.09.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду витребувано з Полтавського окружного адміністративного суду справу № 480/6391/20. 
24.09.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження у справі №480/6391/20.
13.10.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено справу до розгляду у справі № 480/6391/20.
13.10.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду клопотання ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
11.11.2021 на адресу суду засобами електронного зв`язку від ОСОБА_1 надійшов відзив а апеляційну скаргу, в якому позивач просила скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних та задовольнити їх в повному обсязі. 
Згідно з положеннями ч.1,3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Представник відповідача в судове засідання не заявився та надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Колегія суддів, вислухавши суддю–доповідача, позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які сторони посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами. 
23.11.2015 наказом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області (далі – ТУ ДСА в Сумській обл.) №70 ОСОБА_1 призначена з 23.11.2015 на посаду керівника апарату Сумського ОАС (т.1 а.с.209).
29.07.2020 головою Сумського ОАС №03-23/18141/20 до ТУ ДСА в Сумській обл.направлено подання про встановлення надбавки за інтенсивність праці керівнику апарату Сумського ОАС та її заступникам за результатами роботи у липні 2020 року.Згідно даного подання запропоновано не встановлювати надбавку за інтенсивність  заступникам керівника апарату суду за інтенсивність праці за результатами у липні 2020 року, яким, не встановлено надбавку керівнику апарату суду ОСОБА_1 , з огляду  на незабезпечення контролю за належним веденням Журналу кварцювання кабінетів, а також неналежне виконанням обов`язку щодо здійснення організаційних заходів, направлених на підтримання приміщення в стані, придатному для належного його функціонування, проведення капітального та поточних ремонтів, зокрема, невжиття заходів по фарбуванню огорожі території суду та флагштоку (т.1 а.с.120).
Листом ТУ ДСА  в Сумській обл. погодило розмір надбавки за інтенсивність праці за результатами роботи у липні 2020 року заступникам керівника Сумського ОАС у відсотковому розмірі 80%  посадового окладу.
Наказом в.о. керівника апарату Сумського ОАС Гайворонською М.С. від 29.07.2020 №155-ОС, в частині пункту 2, прийнято рішення про невстановлення керівнику апарату суду ОСОБА_1 надбавки за інтенсивність праці у липні 2020 року на підставі подання голови суду від 29.07.2020 № 03-23/18141/20 (т.1 а.с. 118).
Вважаючи вказаний наказ протиправним позивач звернулась до суду із вимогою щодо його скасування. 
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог в частині щодо скасування п.2 наказу в.о.керівника апарату Гайворонської М.С. від 29.07.2020 за №155-ОС «Про встановлення надбавки за інтенсивність праці заступникам керівника апарату суду» та відсутності підстав для їх задоволення в іншій частині.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає. 
Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.
Спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, є Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII).
Відповідно до ч.2 ст. 1 Закону № 889-VIII державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Статтею 7 Закону № 889-VIII, серед іншого, визначено, що державний службовець має право на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).
Відповідно до ч.ч.1-6 ст. 50 Закону № 889-VIII держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.
Заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 6) премії (у разі встановлення).
За результатами роботи та щорічного оцінювання службової діяльності державним службовцям можуть встановлюватися премії. До премій державного службовця належать: 1) премія за результатами щорічного оцінювання службової діяльності; 2) місячна або квартальна премія відповідно до особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу; 3) місячна або квартальна премія за належне виконання умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення). При цьому загальний розмір премій, передбачених пунктом 2 цієї частини, які може отримати державний службовець за рік, не може перевищувати 30 відсотків фонду його посадового окладу за рік.
Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет. Фонд оплати праці державних службовців формується за рахунок коштів державного бюджету, а також коштів, які надходять до державного бюджету в рамках програм допомоги Європейського Союзу, урядів іноземних держав, міжнародних організацій, донорських установ. Порядок використання таких коштів, які надходять до державного бюджету, затверджується Кабінетом Міністрів України.
Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів та надбавок до них.
Порядок формування фонду оплати праці державних службовців у державному органі, а також порядок преміювання державних службовців затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Механізм застосування стимулюючих виплат державним службовцям з метою посилення мотивації працівників державних органів до високопрофесійної, результативної та високоякісної роботи визначає Положення про застосування стимулюючих виплат державним службовцям, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 № 15 ( далі – Положення №15). 
Згідно з п.п. 1 - 5 Положення № 15 керівники державної служби в державному органі мають право встановлювати державним службовцям у межах економії фонду оплати праці додаткові стимулюючі виплати.
До додаткових стимулюючих виплат державним службовцям належать надбавки: 1) за інтенсивність праці; 2) за виконання особливо важливої роботи.
Надбавка за інтенсивність праці та надбавка за виконання особливо важливої роботи (далі - надбавки) встановлюються державним службовцям у відсотках до посадового окладу. Надбавки встановлюються згідно з наказом (розпорядженням) керівника державної служби в державному органі.
Надбавка за інтенсивність праці встановлюється державним службовцям з урахуванням таких критеріїв: 1) якість і складність підготовлених документів; 2) терміновість виконання завдань, опрацювання та підготовки документів; 3) ініціативність у роботі.
За змістом п. 8 Положення № 15 керівникам інших державних органів (керівникам державної служби), їх заступникам можуть встановлюватися надбавки керівником державної служби в державному органі за погодженням із суб`єктом призначення.
У разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи надбавки скасовуються або їх розмір зменшується (пункт 9 Положення № 15).
Під час судового розгляду встановлено, що наказом в.о. керівника апарату Сумського ОАС Гайворонською М.С. від 29.07.2020 №155-ОС, в частині пункту 2, прийнято рішення про невиплату керівнику апарату суду ОСОБА_1 надбавки за інтенсивність праці у липні 2020 року на підставі подання голови суду від 29.07.2020 №03-23/18141/20, у зв`язку з незабезпечення контролю за належним веденням Журналу кварцювання кабінетів, а також неналежним виконанням обов`язку щодо здійснення організаційних заходів, направлених на підтримання приміщення в стані, придатному для належного його функціонування, проведення капітального та поточних ремонтів, зокрема, невжиття заходів по фарбуванню огорожі території суду та флагштоку.
У зв`язку із запровадженням на території України карантину, головою суду 19.03.2020  прийнято розпорядження №3, яким було зобов`язано здійснювати обробку кабінетів і залів судових засідань кварцовими лампами з періодичністю не менше двох разів за робочий день.
Для здійснення обробки приміщень, ОСОБА_1 передала в користування суду власні опромінюючі бактерицидні ОБП 1-15 кварцові лампи у кількості 3 шт, а з метою контролю за їх використанням, нею була заведена папка під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », записи в якій велися працівниками апарату суду.
Також в приміщеннях суду систематично проводилася дезінфекція шляхом протирання полів і поверхонь, та провітрювання та кварцювання, що підтверджено представником позивача під час судового розгляду в суді першої інстанції. 
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 заходи щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, на виконання розпорядження голови суду №3 від 19.03.2020, здійснювалися в повному обсязі.
Щодо не вжиття ОСОБА_1 заходів з фарбування огорожі території суду та флагштоку, колегія суддів зазначає. 
Як вірно встановлено судом першої інстанції представником відповідача зазначено, що голова суду у травні 2020 року усним розпорядженням, з нагоди святкування національних свят Дня Конституції України та Дня Незалежності України, зобов`язав ОСОБА_1 , вжити заходів по фарбуванню огорожі території суду та флагштоку, проте, вона проігнорувала розпорядження голови суду.
Між тим, колегія суддів зауважує, що службова перевірка факту невиконання вказаного вище розпорядження голови суду щодо фарбування огорожі та флагштоку не здійснювалась, а флагшток на балансі суду не обліковується, про що вірно зазначено судом першої інстанції.
Крім того, доказів надання головою суду усного розпорядження представник матеріали справи не містять. 
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що  невиконання усного розпорядження голови суду є недоведеним.
Враховуючи, що ОСОБА_1 у повному обсязі вжито заходи щодо запобігання поширенню короновірусної хвороби COVID-19, на виконання розпорядження голови суду №3 від 19.03.2020, а невиконання його усного розпорядження вжити заходи  з  фарбування огорожі території суду та флагштоку не підтверджено належними та допустимим доказами, колегія суддів визнає вірним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог щодо скасування п.2 наказу в.о. керівника апарату СОАС Гайворонської М.С. від 29.07.2020 №155-ОС про невстановлення позивачу надбавки за інтенсивність праці за результатами роботи у липні 2020 року, який прийнятий на підставі подання голови суду № 03-23/18141/20 від 29.07.2020
Посилання Сумського ОАС на необґрнутованість висновку суду першої інстанції про те, що Журнал кварцування кабінетів не передбачений номенклатурою суду, оскільки номенклатура суду затверджується керівником апарату суду, який зобов`язаний забезпечити її належне ведення колегія суддів вважає такими, що не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції, оскільки підставою для позбавлення доплати за інтенсивність стало неналежне виконання посадових обов`язків щодо неналежного ведення Журналу кварцування кабінетів, а не за неналежне ведення номенклатури суду.  
          Щодо доводів Сумського ОАС про те, що позивач, фактично приступивши до виконання усного розпорядження голови суду   ОСОБА_2  у період з травня до липня 2020 року не вжила заходів щодо фарбування огорожі території та флагштоку колегія суддів зазначає, що належних доказів отримання такого розпорядження позивачем до суду не надано.
          Доводи Сумського ОАС про те, що розпорядження Голови суду щодо приведення території суду у належний стан не є предметом спору, а обставина щодо його надання позивачем не заперечується колегія суддів відхиляє та зазначає, що факт надання такого розпорядження заперечувався позивачем протягом  всього періоду судового розгляду даної справи. 
          Стосовно позовних вимог в частині стягнення з Сумського ОАС невиплаченої суми за інтенсивність праці в липні 2020 року в розмірі 9529,04 грн на користь ОСОБА_1 колегія суддів зазначає. 
          Як вірно встановлено судом першої інстанції встановлення надбавки за інтенсивність праці державним службовцям здійснюється на підставі Положення КМУ  № 15, приписами якого визначено, що керівники державної служби в державному органі мають право встановлювати державним службовцям у межах економії фонду оплати праці додаткові стимулюючі виплати, в тому числі і надбавку за інтенсивність праці.
Отже, надбавка за інтенсивність не є обов`язковою виплатою, виплачується державним службовцям згідно рішення керівника, при цьому виплата проводяться у межах економії фонду оплати праці, тобто обмежена обсягами фінансування.
          Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів, що застосовують надані їм у межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження в будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами. Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
          Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
          Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
          Отже, обираючи спосіб захисту порушених прав, варто зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
          У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
          При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
          У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
          Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
          Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути "ефективним" як узаконі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
          Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
          Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
          Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.          Частиною 4 статті 245 КАС України передбачено, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
          У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.          
          З огляду на викладене та враховуючи, що питання призначення надбавки за інтенсивність праці, її розміру врегульовано відповідним Положенням КМУ № 15, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з Сумського ОАС невиплаченої суми за інтенсивність праці в липні 2020 року в розмірі 9529,04 грн на користь ОСОБА_1 , оскільки  суд не може надати власну оцінку показникам роботи позивача за результатами роботи, без врахування інших обставин, та перебрати дискреційні повноваження керівника визначати розмір таких виплат.
Доводи апелянта про помилковість висновку суду першої інстанції щодо наявності у відповідача «дискреційних повноважень», є необґрунтованими, з огляду на те, що її безпідставно позбавлено надбавки, колегія суддів визнає помилковими, оскільки безпідставність позбавлення позивача права на отримання відповідних виплат не свідчить про наявність у суду повноважень щодо їх призначення, з огляду на віднесення їх до компетенції керівника апарату суду.  
Щодо інших доводів сторін колегія суддів зазначає. 
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний  з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6  Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається .
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Сумського окружного адміністративного суду залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року по справі № 480/6391/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено  29.11.2021