УХВАЛА
 
15 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 462/2668/20
провадження № 61-17697ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 серпня 2020 року та на постанову Львівського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» про скасування наказів,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У 2021 році ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ДУ  «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» та просив визнати незаконними та скасувати накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності № 54 та 55 від 13 квітня 2020 року.
 
Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 03 серпня 2020 року в складі судді Ліуша А. І., залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року в складі колегії суддів Шандри М. М., Левика Я. А., Савуляка Р. В., позов задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ начальника ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області»:
-          №54 від 13 квітня 2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника Центру психіатричної допомоги та професійного психофізіологічного відбору ОСОБА_1 »;
-          №55 від 13 квітня 2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника Центру психіатричної допомоги та професійного психофізіологічного відбору ОСОБА_1 ».
 
29 жовтня 2021 року ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19  грудня 1997 року).
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
 
Справа № 462/2668/20 є справою незначної складності, яка не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
 
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
 
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Посилання у касаційній скарзі на підпункт б) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, а саме на те, що ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» буде позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями, при розгляді справи № 462/7971/20 за позовом ОСОБА_1 до ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не беруться до уваги, оскільки ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області»  не зазначає, які саме обставини, що встановлені оскарженими судовими рішенням, вона позбавлена можливості спростувати при розгляді іншої справи.
 
Саме по собі посилання у касаційній скарзі на те, що справа має виняткове значення для ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» без відповідного обґрунтування, не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.   
 
Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженим судовим рішенням. І, відповідно, не свідчить, що справа має виняткове значення для ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» і вона позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями, при розгляді іншої справи. 
 
З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від                         03 серпня 2020 року та на постанову Львівського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року відмовити.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                                     Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                          І. О. Дундар
 
                                                                                                                           М. М. Русинчук