ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 р.	Справа № 440/2483/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.08.2021, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, м. Полтава по справі № 440/2483/21
          за позовом            ОСОБА_1  
          до           Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області                   
          про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо вирішення її клопотання від 15.10.2020 (зареєстроване за №П-22014/0/25-21 від 15.10.2020) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства на території Черевківської сільської ради Миргородського району Полтавської області за межами населених пунктів та передати у власність земельну ділянку площею 2,00 га, кадастровий номер 5323288600:00:010:0016;
- зобов`язати відповідача затвердити  зазначений проект землеустрою та передати у власність земельну ділянку. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.08.2021 залишено без задоволення позов ОСОБА_1 .
Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати  та прийняти  нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на помилковість висновків суду першої інстанції та зазначає, що відповідачем не дотримано двохтижневий  строк затвердження відповідного проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність. 
Відповідачем подано відзив, в якому він просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідачем подано заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника.
Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 13.02.2020 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області з клопотанням від 05.02.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га, що розташована на території Черевківської сільської ради Миргородського району Полтавської області для ведення особистого селянського господарства (а.с. 63). 
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 18.02.2020 №5095-СГ позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою (а.с. 62).
За клопотанням ОСОБА_1 від 28.02.2020 та відповідно до завдання на виконання робіт з розробки проекту землеустрою ПП "Алан-Зем" у 2020 році був розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 площею 2,00 га сіножатей для ведення особистого селянського господарства на території Черевківської сільської ради Миргородського району Полтавської області за межами населених пунктів (а.с. 10-37).
26.03.2020 експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Коростень Юліею Петрівною складено висновок про розгляд проекту щодо відведення земельної ділянки №4911/82-20 (зворот а.с. 15). 
30.07.2020 Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області наданий висновок №1604 державної експертизи землевпорядної документації (а.с. 38).
02.10.2020 на підставі розробленого проекту землеустрою відомості про земельну ділянку, кадастровий номер 5323288600:00:010:0016, були внесені до Державного земельного кадастру, що підтверджено витягом від 16.03.2021 №НВ-5317858032021 (а.с. 40-44).
15.10.2020 позивач звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області з клопотанням від 12.10.2020 про затвердження проекту землеустрою (а.с. 61).   
04.01.2021 відповідачем був виданий наказ №1-УБД "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки", яким відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою (а.с. 66).
Стверджуючи про те, що клопотання від 12.10.2020 відповідачем по суті не розглянуто, позивач звернулася до суду з позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на даний час карантин не припинений, а отже відсутні підстави стверджувати про порушення відповідачем строку розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки  та прийняття рішення з питання затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, оскільки перебіг цього строку зупинено до дня припинення карантину.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Підстави набуття права на землю шляхом передачі земельних ділянок у власність встановлюються нормами Земельного кодексу України.
Згідно із ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. 
Відповідно до ч. 4 цієї статті, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. 
Згідно із п. "б" ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.
Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. 
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. 
Згідно із ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. 
Відповідно до ч. ч. 9, 11 цієї статті, відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.
Згідно із ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
В цій справі позивач оспорює протиправну, на його думку, бездіяльність територіального органу Держгеокадастру щодо не розгляду по суті його заяви про затвердження проекту землеустрою.  
Суд апеляційної інстанції зазначає, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. 
Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.
Аналогічний висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №342/158/17. 
Судовим розглядом встановлено, що позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області із заявою про затвердження проекту землеустрою 15.10.2020, а наказ про відмову в затвердженні цього проекту виданий відповідачем 04.01.2021, тоді як, відповідно до ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України, така заява повинна бути розглянута в двотижневий строк.
Підпунктом 3 пункту 2 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.2020 р. №530-IX передбачено, що на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19): з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг та строків надання цих послуг, визначених законом. Від дня припинення карантину перебіг цих строків продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (із змінами) відповідно до статті 29 Закону України “Про захист населення від інфекційних хвороб” з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 р. установлено з 12.03.2020 р. на всій території України карантин.
Дія карантину та території України неодноразово продовжувалась.
Отже, на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) з дня оголошення карантину 12.03.2020 р. зупинено перебіг строків надання адміністративних та інших послуг, визначених законом.
Крім того, у спірних правовідносинах відсутня протиправна бездіяльність відповідача  у вирішенні клопотання ОСОБА_1 від 12.10.2020 зареєстрованого 15.10.2020 за вх.№П-22014/0/25-20, про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства на території Черевківської сільської ради Миргородського району Полтавської області за межами населених пунктів та передати у власність земельну ділянку площею 2,00 га, кадастровий номер 5323288600:00:010:0016, оскільки це клопотання позивача розглянуто Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області по суті з ухваленням рішення у формі наказу від 04.01.2021 №1-УБД "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки" (а.с. 66). 
Наказ від 04.01.2021 №1-УБД "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки" виданий Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області, позивачем не оскаржувався та є чинним.
Суд апеляційної інстанції враховує, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу захисту такого права, визначеним законодавством способам його захисту встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для ухвалення рішення про відмову в позові.
Аналогічні висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 18.10.2019 р. у справі №813/38/16 та від 27.02.2020 р. у справі №440/569/19.
Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог у обраний позивачем спосіб, оскільки клопотання ОСОБА_1 від 15.10.2020 про затвердження проекту землеустрою розглянуто відповідачем по суті та за результатами його розгляду видано наказ від 04.01.2021 №1-УБД, яким відмовлено в затвердженні проекту землеустрою. 
Посилання апелянта на рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справах №440/672/21, № 440/510/21, №440/2750/21, №440/2748/21, 3440/3487/21, № 440/2170/21, №440/3216/21, №440/2199/21, №440/7651/20, якими вирішено спори, що виникли з аналогічних правовідносин, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України,    при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Інші доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням. 
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.08.2021 по справі                        № 440/2483/21  залишити без змін.
  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський	
Судді	   	О.М. Мінаєва    З.О. Кононенко   	
Повний текст постанови складено  13.12.2021 року