УХВАЛА

16 листопада 2021 року 
м. Київ

Справа №  910/15239/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,
секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,
за участю представників:
позивача - Момота Я. М. (керівник), 
відповідачів - Шумінської Ю. Ю. (у порядку самопредставництва),
третіх осіб - не з`явилися,
особи, яка приєдналася до апеляційної скарги позивача, - Нечитайленка О. В. (адвокат),
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю  "Юридичний консалтинговий центр "Юрисконсульт" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2021 (суддя Демидов В. О.) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2021 (головуючий - Буравльов С. І., судді Андрієнко  В. В., Пашкіна С. А.) у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридичний консалтинговий центр "Юрисконсульт"
до: 1) Київської міської ради,
2) Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: 1) Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва "Плесо", 
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Шверін",
за участю особи, яка приєдналася до апеляційної скарги позивача, - Товариства з обмеженою відповідальністю "Коршун",
про визнання незаконним та скасування пункту 32 протоколу засідання та визнання недійсним договору про передачу майна,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридичний консалтинговий центр "Юрисконсульт" (далі - ТОВ "ЮКЦ "Юрисконсульт", Товариство, позивач) звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Київської міської ради (далі - Київрада, Міськрада) та Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент комунальної власності м. Києва, Департамент, орендодавець) про: 1) визнання незаконним та скасування пункту 32 протоколу засідання постійної комісії Київради з питань власності від 03.10.2019 №  37/172 (далі - протокол від 03.10.2019 №  37/172, оспорюваний протокол); 2)  визнання недійсним договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 30.10.2019 №  3076 (далі - договір оренди від 30.10.2019, оспорюваний договір), укладеного між Департаментом і Товариством з обмеженою відповідальністю "Шверін" (далі - ТОВ "Шверін", орендар, третя особа-2), з посиланням на положення статей 15, 16, 203, 215, 761 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статей 5, 7, 9 Закону України  "Про оренду державного та комунального майна" від  10.04.1992 №  2269-ХІІ, чинного до 31.01.2020 (далі - Закон України № 2269-ХІІ), статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пунктів 5, 7 Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київради від 21.04.2015 № 415/1280 (далі - Положення).
Позовна заява обґрунтовується тим, що Департамент незаконною передав в оренду ТОВ "Шверін" нерухоме майно (нежитлові приміщення) загальною площею 480 м2, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Труханівська, 2, літ. А (далі - спірні приміщення, орендоване майно, об`єкт оренди), оскільки: 1)  орендодавець не оприлюднив інформацію про вивчення попиту на об`єкт оренди, чим звузив коло потенційних орендарів, зацікавлених у оренді об`єкта; 2)  в оголошенні на офіційному веб-сайті Київської міської державної адміністрації (далі - КМДА) у відповідних графах не повністю вказано необхідну інформацію, що порушує права позивача, оскільки позивач, маючи намір орендувати спірні приміщення, не отримав всієї належної інформації щодо об`єкта оренди та не зміг скористатися правами та можливостями, передбаченими законодавством України; 3) інформація про намір передати в оренду нежилі приміщення була розміщена на сайті Департаменту з порушенням встановлених строків та після передачі в оренду спірних приміщень. Враховуючи, що засідання постійної комісії Київради з питань власності в частині пункту 32 оспорюваного протоколу проведено з порушенням чинного законодавства, то договір оренди від 30.10.2019 є недійсним з моменту його укладення.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2021, у задоволенні позову відмовлено повністю. 
Рішення та постанова мотивовані посиланням на положення статей 16, 203, 215, 628, 638, 761 ЦК України, статті 179, ГК України, статей 4, 5, 7, 9 Закону України №  2269-ХІІ, частини 5 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", підпунктів  5.1, 5.3 пункту 5, підпунктів  7.2.2, 7.2.8 пункту 7 Положення, статей 13, 73, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), з урахуванням яких апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на недоведеність порушення прав та інтересів Товариства оспорюваним договором, який ще 30.10.2019 було укладено між Департаментом комунальної власності м. Києва і ТОВ "Шверін", як єдиним претендентом на об`єкт оренди, з дотриманням усіх передбачених законом процедур, оскільки Департамент діяв у межах повноважень, наданих Положенням, та на виконання рішення постійної комісії Київради з питань власності, тоді як позивач лише 25.06.2020 звернувся до Департаменту комунальної власності м.  Києва з проханням укласти договір оренди.
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду та постановою суду апеляційної інстанції, ТОВ "ЮКЦ "Юрисконсульт" звернулося з касаційною скаргою, в якій просить зазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Ухвалою Верховного Суду від 07.10.2021 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "ЮКЦ "Юрисконсульт" на рішення Господарського суду міста Києва від  21.01.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2021 у справі № 910/15239/20 і призначено розгляд цієї справи у судовому засіданні на 16.11.2021 о 15:00.
Зазначена ухвала мотивована тим, що скаржник на обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, посилається на відсутність на теперішній час висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм статей 203, 215, 761 ЦК України та частин 4, 6 статті 9 Закону України №  2269-ХІІ у подібних правовідносинах.
Судами попередніх інстанцій встановлено такі фактичні обставини:
29.08.2019 на засіданні комісії з формування Переліку майна, що може бути передане в оренду, було вирішено включити нежитлову будівлю площею 480 м2, за адресою: м.  Київ, вул. Труханівська, 2, літ. А, до вказаного Переліку. Зазначене рішення було оформлене протоколом № 10 від 29.08.2019 засідання комісії з формування Переліку майна, що може бути передане в оренду;
оголошення про намір передати в оренду нежитлову будівлю площею 480 м2 за адресою: м. Київ, вул. Труханівська, 2, літ. А, було опубліковано 06.09.2019 у газеті  "Хрещатик Київ" № 53 (5245), на веб сайті Департаменту комунальної власності м. Києва та на веб порталі Києва www.kyivcity.gov.ua. Оголошення на офіційному веб сайті Департаменту комунальної власності м. Києва містить посилання на газету  "Хрещатик Київ" № 53 (5245); 
оголошення про намір передати в оренду об`єкти, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва, як на сайтах www.kyivcity.gov.ua, www.gukv.gov.ua, так і в газеті "Хрещатик Київ" від 06.09.2019 № 53 (5245) містять всі необхідні реквізити, зазначені в Положенні, а саме: місцезнаходження об`єкта; загальна (корисна площа) у м2; тип будинку; характеристика об`єкта оренди; технічний стан об`єкта й інформацію про забезпечення комунікаціями; вартість об`єкта оренди (грн без ПДВ); дату оцінки; назву суб`єкта оціночної діяльності; запропоноване цільове використання об`єкта оренди; розмір стартової/місячної орендної плати (грн); орендна ставка у %; фото; інформацію про балансоутримувача з юридичною адресою; банківськими реквізитами; інформацію про орендодавця з адресою; строк оренди; термін прийняття заяв; адреса прийняття заяв про оренду. Крім того в оголошенні було зазначено контактні телефони для отримання додаткової інформації щодо об`єкта оренди;
після спливу 10 робочих днів, ураховуючи, що за результатами вивчення попиту на оренду майна територіальної громади міста Києва Департаментом комунальної власності м. Києва визначено суб`єкта господарювання, який є єдиним претендентом на право оренди нежитлових приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Труханівська, 2, літ. А, Департамент звернувся з листом від 26.09.2019 № 062/05/13-8395 до постійної комісії Київради з питань власності з проханням розглянути та погодити на черговому засіданні зазначеної постійної комісії питання укладення договору оренди між Департаментом комунальної власності м. Києва та єдиним претендентом на право оренди згідно з додатком, та, у разі погодження, доручити Департаменту підписати договір оренди на цей об`єкт;
03.10.2019 на засіданні постійної комісії Київради з питань власності було розглянуто звернення Департаменту комунальної власності м. Києва щодо питання оренди "Єдиний претендент" - ТОВ "Шверін", стосовно оренди нежитлових приміщень комунальної власності територіальної громади м. Києва за адресою: м.  Київ, вул. Труханівська, 2, літ. А, на 2 роки 364 дні. Склад постійної комісії 12 депутатів Київради. На засіданні постійної комісії 03.10.2019 були присутні 9 депутатів Київради - членів постійної комісії. Серед запрошених був присутній директор ТОВ "Шверін" Бузун О. С.;
за результатами голосування постійною комісією було прийнято рішення погодити питання укладення договору про передачу в оренду ТОВ "Шверін", як єдиному претенденту на об`єкт оренди, майна територіальної громади м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Труханівська, 2, літ. А на 2 роки 364 дні. Вказане рішення відображено в пункті № 32 протоколу від 03.10.2019 № 37/172 засідання постійної комісії. Вказаний протокол підписано першим заступником голови комісії Конобас М. П. та секретарем комісії Артеменко С. В.;
на виконання рішення постійної комісії Київради з питань власності, оформленого протоколом від 03.10.2019 № 37/172, враховуючи, що за результатами вивчення попиту на об`єкт оренди подано одну заяву, Департамент видав наказ від  30.10.2019 "Про деякі питання оренди майна територіальної громади міста Києва", згідно з пунктами 1, 2 якого погоджено укласти договір про передачу в оренду ТОВ  "Шверін" майна територіальної громади м. Києва загальною площею 480 м2 за адресою: м. Київ, вул. Труханівська, 2 літ. А, для розміщення суб`єкта господарювання, діяльність якого спрямована на організацію та проведення занять різними видами спорту, на 2 роки 364 дні, як з єдиним претендентом. Доручено відділу використання майна управління формування та використання майна підготувати договір для підписання;
30.10.2019 на підставі протоколу засідання постійної комісії Київради з питань власності від 03.10.2019 № 37/172 між Департаментом комунальної власності м.  Києва (орендодавець), Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва "Плесо" (далі - КП  "Плесо", балансоутримувач) та ТОВ  "Шверін" (орендар) було укладено договір №  3076 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, за умовами пункту  1.1 якого об`єктом оренди є нерухоме майно (нежитлові приміщення) загальною площею 480  м2, що розташоване за адресою: м. Київ, вул.  Труханівська,  2, літ. А. Термін дії договору оренди - до 28.10.2022;
30.10.2019 між вказаним сторонами було підписано акт приймання-передачі нерухомого майна, який є додатком до договору оренди від 30.10.2019;
25.06.2020 ТОВ "ЮКЦ "Юрисконсульт" звернулося до Департаменту комунальної власності м. Києва з проханням укласти на 2 роки 364 дні договір оренди комунального майна територіальної громади міста Києва, а саме: нежитлових приміщень загальною площею 480 м2 на 1 та 2 поверхах, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Труханівська, 2, літ. А;
25.06.2020 Товариство також звернулося до КП "Плесо" з повідомленням про намір укласти на 2 роки 364 дні договір оренди комунального майна (нежитлових приміщень) загальною площею 480 м2, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул.  Труханівська, 2, літ. А;
у відповідь листом від 24.07.2020 № 077/221-2630 балансоутримувач повідомив, що нерухоме майно не може бути передано ТОВ "ЮКЦ "Юрисконсульт" в оренду, оскільки вказане майно вже перебуває в оренді у ТОВ  "Шверін".
Спір виник у зв`язку з тим, що, на думку Товариства, Департамент комунальної власності м. Києва не оприлюднив інформацію про вивчення попиту на об`єкт оренди, в оголошенні на офіційному веб-сайті Київської міської державної адміністрації, у відповідних графах не було повністю вказано необхідну інформацію, а інформацію про намір передати в оренду нежилі приміщення було розміщено на сайті Департаменту з порушенням встановлених строків та після передачі в оренду спірних приміщень. Таким чином, відповідач-2 не вчинив усіх необхідних дій, передбачених чинним законодавством і Положенням, що призвело до прийняття незаконного рішення на засіданні постійної комісії Київради з питань власності, оформленого протоколом від 03.10.2019 № 37/172, та порушення прав позивача, який також мав намір орендувати ці нежитлові приміщення.
Згідно з частинами 1-3 статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, відзивів на неї, матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі № 910/15239/20 з огляду на таке.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.
Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.
Таким чином, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.
При цьому право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення  Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
У рішенні ЄСПЛ від 02.03.1987 у справі "Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§  56) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.
Водночас зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено у пункті  60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №  696/1693/15-ц).
Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до частин 1, 3 статті 215 ЦК України, на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування яких у подібних правовідносинах посилається скаржник на обґрунтування підстави касаційного оскарження, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно зі статтею 761 ЦК України, на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування якої у подібних правовідносинах посилається скаржник на обґрунтування підстави касаційного оскарження, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.
Абзацом 3 частини 4 та абзацом 1 частини 6 статті 9 Закону України №  2269-ХІІ, на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування яких у подібних правовідносинах також посилається скаржник на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбачено, що протягом трьох робочих днів після закінчення строку приймання заяв орендодавець своїм наказом ухвалює рішення за результатами вивчення попиту на об`єкт оренди. У разі якщо подано лише одну заяву, конкурс на право оренди не проводиться і договір оренди укладається із заявником. У разі надходження двох і більше заяв орендодавець оголошує конкурс на право оренди. Порядок проведення конкурсу визначається: Кабінетом Міністрів України - для об`єктів, що перебувають у державній власності; органами, визначеними Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - для об`єктів, що належать Автономній Республіці Крим; органами місцевого самоврядування - для об`єктів, що перебувають у комунальній власності.
Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що оскаржувану постанову ухвалено судом апеляційної інстанції за умов відсутності висновків Верховного Суду щодо питання застосування норм права, а саме статей 203, 215, 761 ЦК України та частин 4, 6 статті 9 Закону України №  2269-ХІІ у подібних правовідносинах, з огляду на таке. 
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від  16.02.2021 у справі № 916/286/20 сформульовано такий правовий висновок у відносинах оренди державного та комунального нерухомого майна:
"В силу положень статей 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред`явлена однією зі сторін правочину або заінтересованою особою, права яких були порушені укладенням спірного правочину.
У розумінні наведених норм оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, але на час розгляду справи судом має право власності чи інше речове право на предмет правочину та/або претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи також може полягати в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала (перебували) у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів, позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.
Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору, повинна довести конкретні факти порушення її прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси, як заінтересованої особи, безпосередньо порушені спірним договором та в результаті визнання недійсним договору інтереси заінтересованої особи будуть відновлені. Позивач, реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, в свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.
При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося".
Колегія суддів зауважує, що наведені скаржником обставини про те, що договір оренди від 30.10.2019, укладений між Департаментом і ТОВ "Шверін", порушує права позивача як особи, яка також мала намір орендувати спірні приміщення, не свідчать про виникнення інших (неподібних) правовідносин при застосуванні вказаних статей ЦК України.
У свою чергу, в пункті 4.8 постанови від 21.06.2018 у справі №  910/14317/17 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, викладаючи висновок щодо застосування статті 761 ЦК України у правовідносинах оренди нерухомого майна зазначив, що за загальним правилом право передати майно в оренду реалізує власник. Наймодавцями також можуть виступати не власник майна, а інша особа, за умови, що вона уповноважена на укладення договорів найму. Відповідні повноваження не власнику можуть бути надані законом або самим власником.
Колегія суддів враховує, що в розумінні статті 761 ЦК України Департамент комунальної власності м. Києва є особою, уповноваженою Київрадою на укладення договору оренди від 30.10.2019, оскільки відповідні повноваження Департаменту визначено пунктом 5 рішенням Київради від 21.04.2015 № 415/1280 "Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва".
З наведеними правовими позиціями Верховного Суду повністю узгоджується покладений в основу оскаржуваних рішення та постанови висновок судів про недоведеність порушення договором оренди від  30.10.2019 прав чи інтересів Товариства як претендента на орендоване майно, оскільки позивач виявив намір отримати спірні приміщення в оренду більш ніж через півроку після завершення передбаченої Положенням процедури передачі в оренду комунального майна територіальної громади м. Києва, проведеної з дотриманням вимог Закону України №  2269-ХІІ, чим у сукупності спростовується твердження скаржника про відсутність на теперішній час висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм статей 203, 215, 761 ЦК України у подібних правовідносинах. 
Водночас з огляду на достеменно встановлені судами попередніх інстанцій обставини ненадходження у вересні 2019 року двох або більше заяв про оренду комунального майна, що згідно з пунктом 7.10 Положення виключає проведення конкурсу на право оренди спірних приміщень та свідчить про правомірність укладення оспорюваного договору з ТОВ "Шверін" як єдиним претендентом, касаційна інстанція зазначає про відсутність у Верховного Суду підстав для формування у цій справі висновку щодо питання застосування норм частин 4, 6 статті 9 Закону України №  2269-ХІІ, які регулюють відносини оренди державного та комунального майна на конкурсних засадах.
Разом з тим, ураховуючи передбачені статтею 300 ГПК України межі касаційного перегляду справи, колегія суддів не бере до уваги передчасні доводи скаржника про укладення оспорюваного договору стосовно нежитлових приміщень, орендарем яких є Товариство з обмеженою відповідальністю "Коршун" на підставі укладеного з КП "Плесо" договору оренди від 01.04.2001 № 20/2001, який не розірвано в судовому порядку, оскільки, по-перше, Товариство у поданій касаційній скарзі не навело у цій частині відповідних підстав касаційного оскарження. По-друге, з матеріалів справи не вбачається подання позивачем заяви про зміну підстав позову до закінчення підготовчого засідання, тоді як згідно імперативних вимог частини 3 статті 300 ГПК України зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
Отже, зміст оскаржуваної постанови переконливо свідчить про те, що суд апеляційної інстанції фактично переглянув рішення місцевого господарського суду відповідно до висновків щодо застосування норм права (статей 203, 215, 761 ЦК України) у подібних правовідносинах, викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від  16.02.2021 у справі №  916/286/20 і від 21.06.2018 у справі №  910/14317/17, що у розумінні пункту 4 частини 1 статті 296 ГПК України є достатньою підставою для закриття касаційного провадження у справі №  910/15239/20.
Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, а будь-які інші підстави касаційного оскарження позивачем не зазначалися та не обґрунтовувалися у поданій касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ  "ЮКЦ  "Юрисконсульт" на рішення Господарського суду міста Києва від  21.01.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від  08.06.2021 у справі №  910/15239/20.
Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридичний консалтинговий центр "Юрисконсульт" на рішення Господарського суду міста Києва від  21.01.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2021 у справі №  910/15239/20 закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                             Ю. Я. Чумак

Судді                                                                                                    Т. Б. Дроботова

                                                                                                     Н. О. Багай