Постанова
Іменем України                            
            
25 листопада 2021 року
м. Київ

справа № 346/3726/20
провадження № 61-4325св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач),  Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув  у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року в складі колегії суддів: Максюти І. О., Василишин Л. В., Горейко М. Д.,
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до         ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
 
В обґрунтування заявлених позовних вимог, ОСОБА_1 зазначила, що                    ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина за законом на все належне їй майно, а саме частку в колгоспному дворі на АДРЕСА_1 . Заповіт від імені померлої ОСОБА_3 виконкомом Матеївецької сільської ради не посвідчувався. У подальшому вона звернулася до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Досин Н. Ф. із заявою про прийняття спадщини, де їй повідомили, що із заявою після смерті матері звернувся її брат ОСОБА_2 , а нею пропущений шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини та запропоновано звернутися до суду із заявою про продовження такого строку. 
 
Ураховуючи наведене, позивач просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю три місяці. 
 
Короткий зміст судових рішень
 
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від               03 грудня 2020 року позов задоволено. Визначено ОСОБА_1 три місяці додаткового строку для подання нею заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Матеївці Коломийського району Івано-Франківської області. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що встановлений законодавством строк для подання заяви про прийняття спадщини пропущений позивачем з поважних причин, зокрема, її лікування в умовах стаціонару та на дому, неодноразове звернення до сімейного лікаря з приводу погіршення стану здоров`я.
 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що з часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до того часу, коли позивач розпочала лікування (25 січня 2019 року), вона мала можливість подати заяву до нотаріуса, як і мала можливість подати до суду позов про визначення їй додаткового строку для подання відповідної  заяви з 28 лютого 2019 року. На час звернення до нотаріальної контори та до суду з цим позовом стан здоров`я позивача не змінився, на лікуванні вона не перебувала, а тому відсутні підстави для висновку, що її хвороба була об`єктивною та непереборною перешкодою, з якою закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Таким чином у позивача були відсутні об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини, а тому суд зробив безпідставний висновок про задоволення позову.
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
 
13 березня 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області  від 03 грудня 2020 року.
 
Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема заявник вказує на те, що ухвалюючи оскаржуване судове рішення апеляційний суд застосував норму права без врахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року в справі № 315/714/19 (провадження № 61-2162св20).
 
Заявник посилається на те, що висновки апеляційного суду про відсутність об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для своєчасного прийняття спадщини є необґрунтовані, оскільки вони не базуються на правильному застосуванні норм статей 1270, 1272 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). 
 
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
 
У травні 2021 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу у якому просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
У квітні 2021 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Установлено, що відповідно до свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 померла             ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Позивач є дочкою померлої ОСОБА_3 .
 
Згідно з довідками від 04 вересня 2020 року № 586, 587, виданими Матеївецькою сільською радою об`єднаної територіальної громади Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 із 14 серпня 1980 року по день смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із нею у вказаному будинку на день її смерті зареєстрованих осіб не було. Заповіт від імені ОСОБА_3 виконкомом вказаної сільської ради не посвідчувався.
 
Відповідно до листа приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Досин Н. Ф. від 21 серпня 2020 року № 93/02-14, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлої       ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з тим, що у встановлений законом строк вона не прийняла спадщину. Із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк (до 6 місяців з дня смерті) звернувся син померлої ОСОБА_2 .
 
Згідно з відомостями пенсійного посвідчення від 06 травня 2010 року                                   № НОМЕР_1 , серії № НОМЕР_2 позивач ОСОБА_1 є пенсіонером за віком.
 
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалася як на поважну причину пропуску строку на прийняття спадщини на її хворобливий стан, а саме на те, що з 25 січня по 20 лютого 2019 року вона знаходилася на стаціонарному та амбулаторному лікуванні.
 
Відповідно до довідки від 03 вересня 2020 року № 48, виданої амбулаторією загальної практики сімейної медицини селища Перерив комунального некомерційного підприємства Матеївецької сільської ради об`єднаної територіальної громади «Матеївецький центр первинної медико-санітарної допомоги», позивач перебувала під диспансерним оглядом у сімейного лікаря і знаходилася на лікуванні в стаціонарі на дому та амбулаторному лікуванні з 25 січня 2019 року по 20 лютого 2019 року.
Згідно з довідкою від 01 жовтня 2020 року № 67, виданою вищевказаним лікувальним закладом,  ОСОБА_1 знаходилася на лікуванні у вказаному закладі з 21 по 27 лютого 2019 року.
 
Відповідно до даних копії амбулаторної картки позивача (оригінал якої оглянуто в судовому засіданні), остання 25 січня, 04, 11, 18 та 21-27 лютого 2019 року  зверталася до сімейного лікаря та згідно з картою огляду сімейним лікарем мала скарги на стискаючі болі в ділянках серця, ослаблення пам`яті, шум у вухах, головний біль, гіркоту в роті, обмеження рухомості колінних суглобів, сильний головний біль тиснучого характеру, головокружіння, мерехтіння перед очима, втрату рівноваги; діагноз: гіпертонічний криз, ІХС, дифузний кардіосклероз, остеоартрид колінних суглобів.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
 
До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).
 
Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.
 
Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
 
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
 
Статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.
 
Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
 
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
 
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від          23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду: від               26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі                № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня               2020 року у справі № 450/1383/18, від 21 вересня 2021 року у справі № 464/3999/19. 
 
Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
 
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
 
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
 
У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня    2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними причинами є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на час вчинення цих дій. Похилий вік та непрацездатність до таких причин не відносяться.
 
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно із частинами першою та третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Ураховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції, належним чином оцінивши всі докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про те, що наведені позивачем причини не є непереборними та істотними труднощами, які відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, з огляду на те, що шестимісячний строк подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті матері сплив 23 лютого 2019 року, при цьому на стаціонарному та амбулаторному лікуванні позивач знаходилася з 25 січня по 29 лютого 2019 року. Отже, із часу відкриття спадщини та до того часу, коли позивач розпочала лікування, вона мала можливість подати заяву до нотаріуса про прийняття нею спадщини, проте не зробила цього вчасно.
 
Доводи касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року в справі № 315/714/19 (провадження № 61-2162св20), колегія суддів до уваги не приймає, оскільки у даному випадку слід враховувати доведеність заявлених позовних вимог належними доказами.
 
Саме по собі посилання на неоднакове застосування положень ЦК України у різних справах хоч і у подібних правовідносинах, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм матеріального права.
 
Доводи касаційної скарги по своїй суті зводяться до незгоди з судовим рішенням у справі та переоцінки доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
 
Таким чином, заявлені в касаційній скарзі підстави касаційного оскарження судового рішення, передбачені пунктом 1 частини  другої статті 389 ЦПК України, не знайшли свого підтвердження під час касаційного розгляду справи, тобто є необґрунтованими.
 
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
Щодо судових витрат                                                                                                                        
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             В. М. Ігнатенко
 
С. О. Карпенко
 
В. А. Стрільчук