22-ц/804/2409/21 
                                                                                220/638/21 
                                               
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М             У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2021 року                                                                                                   місто Маріуполь

   справа № 220/638/21
   провадження № 22-ц/804/2409/21   
      
                  Донецький апеляційний суд у складі: 
  
                           судді-доповідача                                       Пономарьової О.М.,
                           суддів                                                         Зайцевої С.А., Лопатіної М.Ю., 
                           секретар судового засідання                    Целовальник К.А.,

сторони:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – Фермерське господарство «Адоніс»

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Позняк Інесса Станіславівна, на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області у складі судді Дурач О.А. від 05 липня 2021 року, повний текст рішення виготовлений 06 липня 2021 року,
в с т а н о в и в:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Фермерського господарства «Адоніс» (далі ФГ «Адоніс») про усунення перешкод у володінні та користуванні земельною ділянкою. 
Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 9,24 га, кадастровий номер 1421280800:02:002:0211, розташованої на території Богатирської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області.
28 травня 2008 року між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки строком дії 10 років, тобто до 06 червня 2018 року. Право оренди зареєстроване 06 червня 2008 року. 
29 березня 2019 року, перебуваючи на прийомі у адвоката, позивач дізналася, що 20 квітня 2017 року державним реєстратором зареєстровано речове право, яке виникло на підставі додаткової угоди до договору оренди землі б/н від 20 квітня 2017 року, що була укладена між позивачем та ФГ «Адоніс». 
Зазначену додаткову угоди позивач не підписувала, умови договору не погоджувала, що і стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою. 
Позивач вважає, що додаткова угода від 20 квітня 2017 року є неукладеною, оскільки не підписана позивачем, а тому земельна ділянка розміром 9,24 га, що належить позивачу, знаходиться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права оренди на земельну ділянку не дає відповідачу право на користування даним нерухомим майном з 28 травня 2018 року, оскільки його право за договором припинено. 
Позивач просила усунути перешкоди у володінні і користуванні земельною ділянкою площею 9,24 га, яка розташована на території Богатирської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1421280800:02:002:0211, шляхом витребування вказаної земельної ділянки у ФГ «Адоніс», та просила скасувати запис про державну реєстрацію, проведену державним реєстратором Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області Хоменко Наталею Дмитрівною 20 квітня 2017 року за №20100399, яким зареєстровано речове право, що виникло на підставі додаткової угоди до договору оренди землі б/н від 20 квітня 2017 року, що укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Адоніс», щодо оренди земельної ділянки площею 9,24 га, яка розташована на території Богатирської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1421280800:02:002:0211.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 05 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ФГ «Адоніс» про усунення перешкод у володінні та користуванні земельною ділянкою відмовлено.
Суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог, тож підстави позову є недоведеними.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
09 серпня 2021 року позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Позняк І.С., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Узагальнені доводи осіб, яка подали апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що додаткова угода від 20 квітня 2017 року до договору оренди земельної ділянки є неукладеною, оскільки не підписана позивачем, а тому земельна ділянка, що належить позивачу, знаходиться у фактичному користуванні відповідача безпідставно.
Копія додаткової угоди не направлялась позивачу, яка постійно мешкає у м. Києві, тож факт надання для ознайомлення та підпису Додаткової угоди не знайшов свого підтвердження.

Доводи інших учасників справи
31 серпня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив ФГ «Адоніс» на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду без змін, оскільки суд повно та всебічно з`ясував всі обставини справи та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Рух справи у суді апеляційної інстанції
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 серпня 2021 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), Мальцева Є.Є., Попова С.А.
Ухвалою апеляційного суду від 18 серпня 2021 року у справі відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою апеляційного суду від 20 серпня 2021 року у справі закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до розгляду.
Ухвалою апеляційного суду від 26 серпня 2021 року задоволено клопотання адвоката Король Т.В. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з Великоновоселківським районним судом Донецької області.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 жовтня 2021 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), Зайцева С.А., Лопатіна М.Ю.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
28 травня 2008 року між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки площею 9,24 га, кадастровий номер 1421280800:02:002:0211, яка знаходиться на території Богатирської (за текстом договору) сільської ради; сторонами визначено предмет договору, об`єкт оренди, строк дії договору, орендну плату та інші істотні умови договору. 
Відповідно до пункту 8 Договору договір укладено на 10 років. 
Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Орендар має переважне право на викуп земельної ділянки (а.с. 9-10). 
До договору додана план-схема меж земельної ділянки кадастровий номер 1421280800:02:002:0211 (а.с. 11).
20 квітня 2017 року між сторонами укладено Додаткову угоду до Договору оренди № 04-08, якою змінено розмір орендної плати та встановлено орендну плату в сумі 9 357 грн 35 коп. та змінено пункт 8 первинного договору, виклавши його у наступній редакції «Договір укладено на 10 років, діє до 20 квітня 2027 р.». Навпроти даних орендодавця стоїть підпис та розшифровка ОСОБА_2 (а.с. 12). 
З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформаційна довідка № 161615088 від 29 березня 2019 року вбачається, що позивач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, Донецька обл., Великоновосілківський р., с/рада Богатирська, площею 9,24 га, кадастровий номер 1421280800:02:002:0211.; 
20 квітня 2017 року зареєстровано право оренди земельної ділянки на строк 10 років, строк дії 20 квітня 2027 року (а.с. 6). 
Аналогічна інформація міститься у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 85632237, у якому також зазначено про реєстрацію первинного договору оренди вказаної земельної ділянки – 06 червня 2008 року (а.с. 7). 
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Відповідно до частини першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
В судове засідання апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки відповідно 18 та 21 вересня 2021 року, причини неявки апеляційному суду не повідомили.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ФГ «Адоніс»  Король Т.В., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її залишити без задоволення, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).
Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.
Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на дату, зазначену в спірних договорах) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.
За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки);строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.
Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).
У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.
У справі, що розглядається, позивач звернувся з вимогою про усунення перешкод у володінні та користуванні земельною ділянкою, посилаючись на те, що додаткову угоду про перехід речових прав не підписувала, умови цієї угоди не погоджувала, тож відповідач безпідставно використовує належну їй на праві власності земельну ділянку
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у володінні і користуванні земельною ділянкою, суд виходив з того, що обставини, якими обґрунтовані заявлені позовні вимоги, не є доведеними, оскільки, спростовуючи власний підпис на спірній угоді, позивач про проведення експертного дослідження в межах цивільної справи не заявляла. Будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 , не підписувала додаткову угоду від 20 квітня 2017 року суду не надано. Сам факт відсутності у позивача копії додаткової угоди не є достатнім доказом фізичної неспроможності в межах, необхідних для волевиявлення на укладання договору. 
Таким чином, суд обгрунтовано дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують, що додаткова угода не підписана позивачкою, оскільки матеріали справи не містять відповідного висновку судової почеркознавчої експертизи, а ні у суді першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду рішення суду представник позивача не заявляв про проведення експертного дослідження підпису.
Доводи позивача про неможливість підписання договору були предметом дослідження судом першої інстанції та обґрунтовано відхилені судом першої інстанції.
Посилання на похилий вік, як доказ того, що позивач не могла особисто підписати додаткову угоду, є лише надуманим припущенням. Додаткова угода укладена 20 квітня 2017 року, тобто за 4 роки до звернення позивача до суду. Весь цей час позивач отримувала гроші за договором оренди, що підтвердив в судовому засіданні її представник. Відповідно до копії паспорту місце реєстрації позивачки є с. Зелений Кут Великоновосілківського району Донецької області. Посилання на те, що позивачка мешкає в м. Києві, нічим не підтверджені, не визначено, з якого періоду вона мешкає не за своїм місцем реєстрації.
Інші доводи апеляційної скарги є також необґрунтованими і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення щодо скасування або зміни оскарженого рішення суду.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і процесуальному сенсах.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Рішення суду першої інстанції відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до частини 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до помилкового судового рішення. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апеляційної інстанції не надано. 
При вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції та вважає, що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до положень частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою апеляційного суду від 18 серпня 2021 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Позняк І.С., та відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1 362 грн до ухвалення апеляційним судом рішення у справі.
Оскільки судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу та підлягає стягненню в дохід держави.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Позняк Інесса Станіславівна, залишити без задоволення.
Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 05 липня 2021 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , ІНП НОМЕР_1 ) в дохід держави (Отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106 Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783 Банк отримувача Казначейство України (ЕАП) Рахунок отримувача UA908999980313111256000026001 Код класифікації доходів бюджету22030106) судовий збір в розмірі 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн 00 коп. у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 07 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                                                               О.М. Пономарьова

Судді                                                                                                                  С.А. Зайцева

                                                                                                                            М.Ю. Лопатіна