Ухвала
Іменем України
 
01 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 541/2308/20
провадження № 61-16082ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 червня 2021 року, додаткове рішення цього суду від 30 червня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про визнання неправомірними та скасування наказів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати неправомірними та скасувати накази Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - ПрАТ «НЕК «Укренерго»): від 31 серпня 2020 року № 105-к/оп про позбавлення його премії за серпень 2020 року; від 30 вересня 2020 року № 120-к/оп про позбавлення його премії за вересень 2020 року; від 12 жовтня 2020 року № 507-К про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани; від 26 жовтня 2020 року № 270 про відсторонення його від роботи без збереження заробітної плати.
 
Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що з 14 листопада 2003 року він перебуває в трудових відносинах з ПрАТ «НЕК «Укренерго». Наразі він займає посаду диспетчера електропідстанції 1 групи електропідстанції 330 кВ «Миргород». Виконання вказаної роботи пов`язане з підвищеною небезпекою. Його безпосередній керівник - начальник ПС 330 кВ «Миргород» не проводив інструктажів з техніки безпеки, а лише формально ставив підписи про їх проведення. Він звертався до керівника підприємства з метою фіксування проведення інструктажу на електронні носії, щоб в подальшому використовувати отримані матеріали під час практичної діяльності. На ґрунті вказаних обставин в керівника підприємства виникли неприязні відносини стосовно нього. Розпорядженням відповідача від 05 серпня 2020 року № 299 його було відсторонено від роботи. В подальшому таке відсторонення було продовжено наказом від 26 жовтня 2020 року № 270, однак без збереження заробітної плати. Наказами від 31 серпня 2020 року № 105-к/оп та від 30 вересня 2020 року       № 120-к/оп його було позбавлено премії за вказані місяці. Наказом від 12 жовтня 2020 року № 507-К його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності з накладенням дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Жоден з наказів не містить точних дат, місця та часу порушення ним норм трудового законодавства. Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності вказано його відмову від проходження інструктажу з охорони праці, що не відповідає дійсності, так як він наполягав на проведенні таких інструктажів.
 
Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 червня 2021 року позов задоволено частково. Визнано неправомірним та скасовано  наказ директора відокремленого підрозділу Північна електроенергетична система ПрАТ «НЕК «Укренерго» від 12 жовтня 2020 року № 507-к/оп про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
 
Визнаючи неправомірним та скасовуючи наказ від 12 жовтня 2020 року № 507-К про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани, суд першої інстанції виходив з того, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад дисциплінарного проступку. Правовий наслідок у вигляді непроходження позивачем позапланового інструктажу насамперед зумовлений невиконанням посадовими особами ПрАТ «НЕК «Укренерго» свого обов`язку щодо проведення такого інструктажу. Відмовляючи в частині вимог щодо невиплати премії в період серпня-вересня 2020 року, місцевий суд виходив з того, що в порушення вимог Колективного договору та Положення про преміювання працівників у вказаний період позивач не пройшов позапланового інструктажу з охорони праці. Враховуючи відсутність успішного проходження інструктажу з охорони праці, відповідач правомірно діяв при вирішенні питання про депреміювання ОСОБА_1 . Щодо вимог про правомірність відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав оскаржуваного наказу від 26 жовтня 2020 року № 270, тому суд не мав можливості оцінити підстав його винесення.
 
Додатковим рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30 червня 2021 року стягнуто з ПрАТ «НЕК «Укренерго» на користь ОСОБА_1 4 115,30 грн судових витрат.
 
Ухвалюючи додаткове рішення, місцевий суд виходив з того, що при пред`явленні позову було сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн, при поданні заяви про забезпечення доказів - 420,40 грн, а також позивач поніс витрати на правову допомогу в сумі 15 200 грн. Вказані витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено лише в частині однієї вимоги з чотирьох, тому на користь позивача підлягає стягненню 1/4 частина судових витрат (4 115,30 грн).
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року (повний текст якої складено 14 вересня 2021 року) апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ПрАТ «НЕК «Укренерго» задоволено. Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 червня 2021 року скасовано в частині визнання неправомірним та скасування наказу директора технічного відокремленого підрозділу Північна електроенергетична система ПрАТ «НЕК «Укренерго» від 12 жовтня 2020 року № 507-к/оп про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани, і ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні вказаних вимог відмовлено. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін. Додаткове рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30 червня 2021 року скасовано. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «НЕК «Укренерго» понесені судові витрати у розмірі 1 261,21 грн. 
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що у наданих роботодавцю письмових поясненнях від 23 вересня 2020 року ОСОБА_1 зазначав, що не відмовлявся від проведення інструктажу, а навпаки прохав його провести зі здійсненням аудіозапису на власний мобільний телефон. Бажання ОСОБА_1 використовувати власний мобільний пристрій для фіксування проведення інструктажу суперечить вимогам пункту 4.2 Політики використання мобільних пристроїв «НЕК «Укренерго» та унеможливлює проведення відповідного інструктажу. Вимога роботодавця до працівника керуватися внутрішніми нормативними актами підприємства під час проведення позапланового інструктажу з охорони праці є правомірною та ґрунтується на вимогах локальних актів та чинного законодавства. Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позаплановий інструктаж не було проведено з вини посадових осіб відповідача. З матеріалів справи вбачається, що роботодавцем створено всі необхідні умови для проведення працівнику інструктажу з охорони праці. У свою чергу, позивач свідомо порушив вимоги пункту 4.2 Політики використання мобільних пристроїв «НЕК «Укренерго», чим створив умови, які унеможливили проведення роботодавцем інструктажу. Наказ про накладення на позивача дисциплінарного стягнення відповідає вимогам трудового законодавства. Окрім того, матеріалами справи підтверджується, що порушення трудової дисципліни було триваючим. Вирішуючи вимоги стосовно невиплати премії в період серпня-вересня 2020 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у вказаний період позивач не пройшов позапланового інструктажу, у зв`язку з чим у роботодавця не було підстав для виплати йому премії.
 
28 вересня 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 червня 2021 року, додаткове рішення цього суду від 30 червня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить: скасувати рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 червня 2021 року в частині відмови у визнанні незаконними і скасуванні наказів ПрАТ «НЕК «Укренерго» від 31 серпня 2020 року № 105-к/оп про позбавлення його премії за серпень 2020 року, від 30 вересня 2020 року № 120-к/оп про позбавлення його премії за вересень 2020 року, від 26 жовтня 2020 року № 270 про відсторонення його від роботи без збереження заробітної плати, а в іншій частині вказане судове рішення залишити без змін; скасувати повністю додаткове рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30 червня 2021 року; скасувати повністю постанову Полтавського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року і передати справу повністю на новий розгляд до суду апеляційної інстанції або ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.
 
Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що він не вчиняв жодного дисциплінарного проступку та не порушував трудової дисципліни при виконанні своєї безпосередньої трудової функції, не відмовлявся від проходження інструктажів, а навпаки наполягав на їх проведенні роботодавцем. В основу оспорюваних наказів суди поклали порушення ним пункту 4.2 локального документа - Політики використання мобільних пристроїв «НЕК «Укренерго», за змістом якого застосування персональних мобільних пристроїв можливе з дозволу начальника ІТ безпеки ПрАТ «НЕК «Укренерго». Під час розгляду справи ПрАТ «НЕК «Укренерго» не надало доказів порушення ним пункту 4.2 Політики використання мобільних пристроїв НЕК Укренерго, оскільки цим пунктом передбачено заходи, які дозволені начальником підрозділу ІТ безпеки ПрАТ «НЕК «Укренерго». Така позиція щодо бездоказовості була відображена в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2018 року  № 461/2254/16-ц, від 27 лютого 2019 року № 369/10834/16-ц, від 01 серпня 2019 року № 537/4725/16-ц, від 18 березня 2020 року № 501/226/17, від 28 квітня 2020 року № 755/12434/17. Суди попередніх інстанцій не дослідили належним чином Політики використання мобільних пристроїв «НЕК «Укренерго» щодо вичерпного переліку заходів, які дозволені начальником підрозділу ІТ безпеки ПрАТ «НЕК «Укренерго». Крім того, локальний акт відповідача - Політика використання мобільних пристроїв «НЕК «Укренерго» не є нормативно-правовим актом з охорони праці та жодним чином не кореспондується з порядком проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці. Також згаданий локальний акт не внесений до розділу 5 «Повинен знати» його посадової інструкції.
 
Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав. 
 
Відповідно до пункту 1 частини першої та абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.
 
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
 
Судами встановлено, що ОСОБА_1 перебуває з відповідачем у трудових відносинах та займає посаду диспетчера електропідстанції 1 групи електропідстанції 330 кВ «Миргород» групи електричних підстанцій електротехнічного відділу Полтавського РЕЦ Відокремленого підрозділу «Північна електроенергетична система» ПРАТ «НЕК «Укренерго».
 
ОСОБА_1 відноситься до категорії осіб, які зобов`язані проходити періодичні інструктажі, проведення яких передбачено Положенням про навчання і перевірку знань працівників Північної електроенергетичної системи з питань охорони праці, пожежної безпеки і технічної експлуатації, затвердженим директором Північної електроенергетичної системи 30 листопада 2017 року (далі - Положення з питань охорони праці).
 
У зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 у відпустці більше, ніж 30 календарних днів, згідно з вимогами пункту 6.11 Положення з питань охорони праці, виникла необхідність у проведенні позапланового інструктажу з питань охорони праці.
 
Розпорядженням директора Полтавського РЕЦ ОСОБА_2 від 05 серпня 2020 року у зв`язку з непроходженням періодичних інструктажів протягом двох місяців ОСОБА_1 відсторонено від роботи з 05 серпня 2020 року до моменту проходження періодичних (повторних) інструктажів. В подальшому позивачу не було нараховано щомісячні премії за серпень-вересень 2020 року.
 
Наказом директора відокремленого підрозділу Північна електроенергетична система від 12 жовтня 2020 року № 507-К ОСОБА_1 оголошено догану за порушення трудової дисципліни (пункти 2.1 та 2.9. розділу ІІ Правил внутрішнього трудового розпорядку) та неналежне виконання своїх функціональних обов`язків, передбачених пунктом 2.19 посадової інструкції диспетчера електропідстанції 1 групи електропідстанції групи електричних підстанцій Полтавського РЕЦ. Дисциплінарний проступок полягав у тому, що «під час проведення 21 вересня 2020 року позапланового інструктажу з охорони праці відповідно до вимог пункту 6.6 нормативного документу НПАОП 0.00-4.12-05 «Типове положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці» начальником електропідстанції 330 кВ «Миргород» ОСОБА_3 було виявлено порушення правил внутрішнього трудового розпорядку (пунктів 2.1 та 2.9 Розділу ІІ), невиконання пункту 4.2 внутрішнього локального документа «Політика використання мобільних пристроїв «НЕК «Укренерго» та трудової дисципліни (пункти 1.16, 2.19, 4.1, 4.2 посадової інструкції), вчинені диспетчером електропідстанції 1 групи електропідстанції групи електричних підстанцій Полтавського РЕЦ ОСОБА_1 ».
 
Згідно з пунктом 2.19 посадової інструкції диспетчера електропідстанції 1 групи електропідстанції групи електричних підстанцій Полтавського РЕЦ позивач зобов`язаний: проходити інструктажі згідно з чинними вимогами нормативних документів, опрацьовувати інформаційні повідомлення, розпорядження, накази.
 
Відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку позивач зобов`язаний: працювати чесно та сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження керівництва «НЕК «Укренерго», а також обов`язки (функції), визначені робочими і посадовими інструкціями, додержуватися трудової дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна «НЕК «Укренерго» (пункт 2.1); виконувати обов`язки за своєю спеціальністю, кваліфікацією або посадою, визначені робочою або посадовими інструкціями (пункт 2.9).
 
21 вересня 2020 року комісією у складі керівника ОДГ Полтавського РЕЦ Кунашука О. І., провідного інженера ГЕПС Полтавського РЕЦ ОСОБА_4 , інженера 1 категорії ВОП та ПБ РЦ ОП та ПБ у Північному регіоні Папірняка А. Д. було складено акт, яким перед початком проведення позапланового інструктажу зафіксовано факт використання ОСОБА_1 особистого мобільного пристрою для запису проведення інструктажу. ОСОБА_1 проігнорував вимогу «Політики використання мобільних пристроїв НЕК Укренерго» та відмовився вимкнути мобільний пристрій, пояснивши свої дії, тим, що він має на це право. У зв`язку із свідомим порушенням ОСОБА_1 вимог Політики використання мобільних пристроїв «НЕК «Укренерго» начальником ПС 330 кВ «Миргород» ОСОБА_3 у присутності членів комісії прийнято рішення про неможливість подальшого проведення інструктажу диспетчеру ПС 330 кВ «Миргород» ОСОБА_1 та недопущення його до виконання свої посадових обов`язків. Враховуючи викладене та факт використання особистого мобільного пристрою ОСОБА_1 при проходженні позапланового інструктажу, комісія вважала, що проведення інструктажу без порушень внутрішніх нормативних документів ПрАТ «НЕК «Укренерго» є неможливим.
 
Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
 
Згідно з частинами першою, другою, п`ятою, шостою статті 18 Закону України «Про охорону праці» працівники під час прийняття на роботу і в процесі роботи повинні проходити за рахунок роботодавця інструктаж, навчання з питань охорони праці, з надання першої медичної допомоги потерпілим від нещасних випадків і правил поведінки у разі виникнення аварії. Працівники, зайняті на роботах з підвищеною небезпекою або там, де є потреба у професійному доборі, повинні щороку проходити за рахунок роботодавця спеціальне навчання і перевірку знань відповідних нормативно-правових актів з охорони праці. Порядок проведення навчання та перевірки знань посадових осіб з питань охорони праці визначається типовим положенням, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони праці. Не допускаються до роботи працівники, у тому числі посадові особи, які не пройшли навчання, інструктаж і перевірку знань з охорони праці. 
 
Частиною шостою статті 15 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що спеціалісти служби охорони праці у разі виявлення порушень охорони праці мають право, зокрема вимагати відсторонення від роботи осіб, які не пройшли передбачених законодавством медичного огляду, навчання, інструктажу, перевірки знань і не мають допуску до відповідних робіт або не виконують вимог нормативно-правових актів з охорони праці.
 
Відповідно до частини першої статті 46 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.
 
Згідно з частиною сьомою статті 153 КЗпП України на власника або уповноважений ним орган покладається систематичне проведення інструктажу (навчання) працівників з питань охорони праці, протипожежної охорони.
 
Типове положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці (далі - Положення № 15) та Перелік робіт з підвищеною небезпекою (далі - Перелік) затверджено наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 26 січня 2005 року № 15.
 
Пунктами 6.1, 6.2 Положення № 15  передбачено, що працівники під час прийняття на роботу та періодично повинні проходити на підприємстві інструктажі з питань охорони праці, надання домедичної допомоги потерпілим від нещасних випадків, а також з правил поведінки та дій при виникненні аварійних ситуацій, пожеж і стихійних лих. За характером і часом проведення інструктажі з питань охорони праці (далі - інструктажі) поділяються на вступний, первинний, повторний, позаплановий та цільовий.
 
Не допускаються до роботи працівники, у тому числі посадові особи, які не пройшли навчання, інструктаж і перевірку знань з питань охорони праці (пункт 3.16 Положення № 15).
 
З огляду на право працівника на безпечні умови праці та обов`язок роботодавця щодо створення таких умов для усіх працівників за змістом зазначених правових норм, роботодавець має право та кореспондуючий обов`язок щодо організації і здійснення навчань, інструктажів та перевірки знань з питань охорони праці, а працівник має право та кореспондуючий обов`язок пройти навчання, інструктаж і перевірку знань з цих питань.
 
Разом з тим відсутність проведеного інструктажу, навчань або перевірки знань з питань охорони праці з вини роботодавця є підставою для відмови працівника від виконання роботи у зв`язку з порушенням роботодавцем трудового законодавства, а у випадку відмови працівника від проходження інструктажу, навчань або перевірки знань з питань охорони праці - підставою для відсторонення працівника від роботи за рішенням роботодавця.
 
Отже, за будь яких умов відсутність проведеного інструктажу, навчань або перевірки з питань охорони праці є підставою для недопуску працівника до роботи задля забезпечення охорони його та інших життя та здоров`я.
 
Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 30 січня 2019 року у справі № 459/7444/17 (провадження № 61-46459св18).
 
Встановивши, що роботодавцем створено всі необхідні умови для проведення працівнику інструктажу з охорони праці, однак позивач свідомо порушив вимоги пункту 4.2 Політики використання мобільних пристроїв «НЕК «Укренерго», чим створив умови, які унеможливили проведення роботодавцем інструктажу, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.
 
При цьому суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що вимога роботодавця до працівника керуватися внутрішніми нормативними актами підприємства під час проведення позапланового інструктажу з охорони праці є правомірною та ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
 
Таким чином, висновки апеляційного суду узгоджується з правовими висновками, викладеними у загаданій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 30 січня 2019 року у справі № 459/7444/17 (провадження № 61-46459св18), в якій також зазначено, що висновки суду про незаконність наказу про продовження відсторонення позивача від роботи є занадто формальними і не відповідають змісту правових норм щодо обов`язковості проходження працівником навчання та перевірки знань з питань охорони праці. Допуск позивача до роботи за таких обставин міг поставити під загрозу не тільки життя та здоров`я позивача, а й осіб, які працюють разом з ним.
 
З огляду на викладене не заслуговують на увагу доводи заявника про те, що він не вчиняв жодного дисциплінарного проступку та не порушував трудової дисципліни при виконанні своєї безпосередньої трудової функції, так як відсутність проведеного інструктажу за будь-яких умов є підставою для недопуску працівника до роботи.
 
Аргументи касаційної скарги про те, що локальний акт відповідача - Політика використання мобільних пристроїв «НЕК «Укренерго», порушення положень якого стало підставою для видання оскаржуваних наказів, не є нормативно-правовим актом з охорони праці та жодним чином не кореспондується з порядком проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці, є неспроможними з огляду на таке.
 
У наданих роботодавцю письмових поясненнях від 23 вересня 2020 року ОСОБА_1 зазначав, що він не відмовлявся від проведення інструктажу, а навпаки просив його провести.
 
Не оспорюючи необхідність проведення інструктажу, позивач наполягав лише на способі проходження інструктажу, тобто з аудіо- та відеофіксацією, здійснюваних за допомогою власного технічного засобу - мобільного телефону.
 
Роботодавцем затверджено локальний внутрішній документ - Політика використання мобільних пристроїв «НЕК «Укренерго», метою якого є забезпечення інформаційної безпеки при використанні службових мобільних пристроїв обробки інформації, які належать «НЕК «Укренерго» або використовуються «НЕК «Укренерго» на законних підставах, а також цим актом встановлено правила щодо використання у процесах обробки інформації та/або на території «НЕК «Укренерго» персональних мобільних пристроїв, які не належать «НЕК «Укренерго». Сфера дії Політики поширюється на всі структурні підрозділи «НЕК Укренерго» при використанні персональних та службових мобільних пристроїв обробки інформації (пункти 1.1, 1.3 Політики використання мобільних пристроїв «НЕК «Укренерго»).
 
Пунктом 4.2 Політики використання мобільних пристроїв «НЕК «Укренерго» визначено, що фото, відеозйомка та аудіозапис персональними мобільними пристроями на території Компанії заборонені, за виключенням які дозволені начальником підрозділу ІТ безпеки.
 
З положеннями вказаного акта ОСОБА_1 ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис. В подальшому  ОСОБА_1 підписав письмове зобов`язання дотримуватися вимог Політики інформаційної безпеки «НЕК «Укренерго».
 
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
 
Отже, ознайомившись зі змістом локального акта - Політики інформаційної безпеки «НЕК «Укренерго» і підписавши письмове зобов`язання дотримуватися вимог цього акта, ОСОБА_1 повинен був усвідомлювати взяті на себе зобов`язання і наслідки їх невиконання. Крім того, позивач не заперечував того, що роботодавець роз`яснював йому зміст цього зобов`язання і вимагав усунення порушень, однак такі вимоги не були виконані у зв`язку із власним тлумаченням позивачем змісту положень Політики інформаційної безпеки «НЕК «Укренерго».
 
Посилання заявника на постанови Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2018 року № 461/2254/16-ц, від 27 лютого 2019 року № 369/10834/16-ц, від 01 серпня 2019 року   № 537/4725/16-ц, від 18 березня 2020 року № 501/226/17, від 28 квітня 2020 року № 755/12434/17 не заслуговує на увагу, оскільки обставини, встановлені у вказаних справах, не є подібними до обставин цієї справи. У зазначених заявником справах вимоги позивачів не стосувалися оскарження наказів роботодавців про притягнення їх до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з невиконанням ними вимог щодо охорони праці.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до необхідності здійснення переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не може бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.
 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
 
Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, Верховний Суд вже викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.
 
З огляду на необґрунтованість доводів касаційної скарги щодо застосування апеляційним судом норм права без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), не може бути підставою для відкриття касаційного провадження у справі посилання заявника на недослідження судами зібраних у справі доказів, оскільки за змістом пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України вказана обставина може бути підставою для скасування судового рішення лише за умови висновку про обґрунтованість заявлених в касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених, зокрема пунктом 1 частини другої статті 389 цього Кодексу).
 
В постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження           № 14-145цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
 
Виходячи з викладеного, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 червня 2021 року, додаткове рішення цього суду від 30 червня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про визнання неправомірними та скасування наказів.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук   В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко