ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 жовтня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 932/283/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2021 року
у справі № 932/283/20
за позовом ОСОБА_1 
до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, Головного спеціаліста-інспектора з паркування відділу контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Дубовика Сергія Валерійовича
про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, Головного спеціаліста-інспектора з паркування відділу контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Дубовика Сергія Валерійовича, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ІД № 00048197 від 15.11.2019 та закрити провадження у справі.
Позові вимоги обґрунтовані неправомірністю притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення. Позивач зазначає, що припаркований автомобіль не створював перешкод дорожньому руху та не становив загрозу для безпеці руху.
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваної постанови з огляду на те, що факт порушення  позивачем Правил дорожнього руху  знайшов своє підтвердження матеріалами справи, позивач є суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення, постанова винесена уповноваженою на те особою із дотриманням передбаченої законом процедури.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини справи та не надав оцінку доводам позивача, що у спірному випадку мало місце зупинка легкового транспортного засобу на краю тротуару, де для руху пішоходів залишалося щонайменше 2 метри, як це передбачено пп. «в» п. 15.10 ПДР.
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, відповідачем-2 - Головним спеціалістом-інспектором з паркування відділу контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Дубовиком Сергієм Валерійовичем прийнято постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ІД № 00048197 від 15.11.2019, якою до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. на підставі ч.3 ст.122 КУпАП.
За змістом вказаної постанови 07.11.2019 об 11 год. 57 хв. за адресою: м.Дніпро, вул. Шевченка, 38, транспортним засобом марки «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить позивачу, здійснено стоянку у місці, де транспортний засіб, що стоїть, створює перешкоду для руху пішоходів, чим порушено вимоги пп. «д» п.15.10 ПДР.
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції.
Відповідно до  ч.3 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
В свою чергу, відповідно до п. 15.10 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України  від 10.10.2001 № 1306, стоянка забороняється:
а) у місцях, де заборонена зупинка;
б) на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками);
в) на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м;
г) ближче 50 м від залізничних переїздів;
ґ) поза населеними пунктами в зоні небезпечних поворотів і випуклих переломів поздовжнього профілю дороги з видимістю або оглядовістю менше 100 м хоча б в одному напрямку руху;
д) у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів;
е) ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, місце розміщення або облаштування яких відповідає вимогам законодавства.
За приписами ч.3 ст.265-4 КУпАП для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб, зокрема, своїм розташуванням робить неможливим рух інших транспортних засобів або створює перешкоду для руху пішоходів, у тому числі осіб з інвалідністю на спеціальних засобах пересування та пішоходів із дитячими колясками (п.3).
У спірному випадку оскаржуваною постановою серії ІД № 00048197 від 15.11.2019 позивача притягнуто до відповідальності за порушення вимог пп. «д» п.15.10 Правил дорожнього руху, суть якого полягає у здійсненні стоянки у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.
Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За загальними правилами ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП. Так, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У примітці до ст.14-2 КУпАП зазначено, що режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.
Отже, належним чином оформлені матеріали фото/відео фіксації є допустимим доказом на підтвердження вчинення особою адміністративного правопорушення.
В матеріалах справи містяться фотографії місця події із зображенням автомобіля позивача у різних ракурсах, із відображенням дати, часу та місця фотофіксації, за якими достеменно можливо встановити розміщення автомобіля позивача і з яких слідує, що належний позивачу автомобіль «Toyota», державний номер НОМЕР_1 , 07.11.2019 об 11 год. 57 хв. год. здійснив стоянку з блокуванням нормального руху (проходу) пішоходів по тротуару біля будинку, що відповідно до п. 3 ч.3 ст.265-4 КУпАП створює перешкоду для руху пішоходів, у тому числі осіб з інвалідністю на спеціальних засобах пересування та пішоходів із дитячими колясками і в повній мірі підпадає під норму пп. «д» п. 15.10 ПДР.
При цьому фотозйомка, як зазначено у постанові про накладення адміністративного стягнення серії ІД № 00048197 від 15.11.2019, здійснювалась за допомогою технічного засобу LOGIC INSTRUMENT FIELDBOOK K80V2, 
Фотокопії, що зроблені у проміжок 7 хвилин, підтверджують, що у спірному випадку мала місце стоянка належного позивачеві транспортного засобу саме на тротуарі, який розташований вздовж вулиці Шевченка і призначений для руху пішоходів по даній вулиці.
Суд першої інстанції правильно вказав, шо по вказаному тротуару можливо пройти пішоходам з вулиці Шевченка до будинку, розташованому на прилеглій території, яка примикає до вищевказаної вулиці.      Із фотографій вбачається, що у вказаному місці розміщена невелика стаціонарна споруда невідомого призначення, очевидно вентиляційна шахта, а автомобіль припарковано впритул до цієї будівлі, при цьому такий повністю знаходиться на ділянці тротуару.
Таким чином, надані до матеріалів справи фотознімки, які в розумінні наведених вище правових норм є належними доказами, фіксують і підтверджують, що припаркований автомобіль у вказаному місці очевидно створює перешкоди у русі пішоходів по тротуару, оскільки для його обходу необхідно виходити за межі тротуару, що свідчить про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, яке є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності відповідно до ч.3 ст.122 КУпАП.
Доводи позивача про необхідність кваліфікації спірної події за пп. «в» п. 15.10 ПДР суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки стоянка легкового автомобілю на тротуарі можлива у декількох випадках:
а) у місцях, позначених дорожніми знаками 5.38, 5.39, встановленими з табличками 7.6.1, 7.6.2-7.6.5 тільки у спосіб, позначений на табличці;
б) на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.
У спірному ж випадку, транспортний засіб припаркований на самому тротуарі, а не на його краю, при цьому матеріали справи свідчать, що він припаркований таким чином, що безпосередньо створює перешкоду для руху пішоходів.
Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що приймаючи оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення, відповідач діяв на підставі та у спосіб, передбачений законодавством України.
Доводи позивача зазначених висновків суду не спростовують, 
Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування судового рішення та ухвалення нового відсутні.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322  Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення..
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2021 року у справі № 932/283/20 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, оскарженню не підлягає (ст..272, ч.5 ст.328 КАС України).    
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко