П О С Т А Н О В А 

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
25 листопада 2021 року 
м. Київ 
 
Справа № 11-777сап19 
Провадження № 11-292заі21
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді-доповідача Прокопенка О. Б., 
суддів Анцупової Т. О., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Григор`євої І. В., Гриціва М. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Крет Г. Р., Пількова К. М., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Сімоненко В. М., Штелик С. П.,
за участю:
секретаря судового засідання Ключник А. Ю.,
представника відповідача - Шевчука А. О.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом  ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) про визнання протиправним і нечинним рішення
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану його представником Юшиним Денисом Володимировичем , на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 червня 2021 року (судді Радишевська О. Р. , Кашпур О. В., Соколов В. М., Смокович М. І., Уханенко С. А.),
УСТАНОВИЛА:
У серпні 2019 року ОСОБА_1  звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправним і нечинним рішення ВРП від 6 серпня 2019 року № 2032/0/15-19 про звільнення його з посади судді Старобільського районного суду Луганської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України (далі - рішення № 2032/0/15-19, спірне рішення).
Обґрунтовуючи позовні вимоги,  ОСОБА_1 послався на упередженість членів ВРП у передчасному ухваленні спірного рішення, які в ході дисциплінарного провадження в актах ВРП вже висловлювали свою думку щодо вчинення позивачем істотного дисциплінарного проступку та необхідності звільнення позивача з посади судді. 
До того ж, на переконання позивача, розгляд питання про його звільнення не відповідає вимогам справедливості, адже ВРП обмежилась лише фактом наявності рішення Дисциплінарної палати ВРП від 14 січня 2019 року і не перевіряла наявності ознак дисциплінарного проступку в діях судді ОСОБА_1 , якого спірним рішенням звільнила з посади. Отже, це рішення не відповідає вимогам обґрунтованості та вмотивованості.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 24 червня 2021 року в задоволенні позову відмовив.
За висновком суду першої інстанції, спірне рішення № 2032/0/15-19 ухвалено на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, підстав для скасування вказаного рішення відповідно до частини другої статті 57 ЗаконуУкраїни від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) немає.
Щодо обґрунтованості наведених у спірному рішенні мотивів звільнення позивача з посади судді суд першої інстанції виходив з того, що обставини вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку як підстави звільнення за пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України були перевірені судом та підтвердилися під час розгляду адміністративної справи № 11-89сап20, рішення в якій набрало законної сили. У зазначеній справі судом встановлено і дотримання передбаченого законом строку притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
Суд першої інстанції зауважив, що спірне рішення про звільнення позивача з посади судді не є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а прийняте на підставі такого. При ухваленні рішення про звільнення ВРП не оцінює обставини та висновки дисциплінарного органу щодо змісту, характеру дисциплінарного проступку, виду дисциплінарної відповідальності та інших пов`язаних із цим питань, оскільки законодавством чітко визначено процедуру перегляду рішень її дисциплінарного органу і не передбачено права ВРП переоцінювати вже встановлені нею обставини під час вирішення питання про звільнення судді з посади.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування цим судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин у справі та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог.
Так, ОСОБА_1  посилається на те, що оскаржуване рішення ВРП не містить обґрунтованих мотивів звільнення судді, воно має формальний характер та містить лише посилання на факт наявності рішень ВРП та її Дисциплінарної палати про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. При цьому суд першої інстанції не надав правової оцінки аргументам позивача про відсутність у його діях ознак дисциплінарного проступку, вдавшись до надмірного формалізму з тих підстав, що оскаржуване рішення ВРП є лише кінцевим кадровим рішенням. Наведене позбавило позивача права на справедливий та повноцінний судовий розгляд його справи.
Скаржник вважає, що суд протиправно відхилив доводи про упередженість ВРП при ухваленні спірного рішення, адже більшість членів ВРП, які брали участь у її засіданнях, вже висловили власну позицію на користь рішення про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, встановили для себе його правомірність і необхідність звільнення судді з посади кінцевим (кадровим) рішенням від 6 серпня 2019 року.
ВРП у своєму відзиві на апеляційну скаргу просить залишити без змін рішення суду першої інстанції, оскільки вважає правильним його висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову  ОСОБА_1 , водночас доводи апелянта, на переконання ВРП, є необґрунтованими і висновків суду не спростовують.
Так, відповідачем зауважено, що факт вчинення суддею ОСОБА_1  істотного дисциплінарного проступку та, як наслідок, правомірність рішень ВРП та її дисциплінарного органу про застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення з посади підтверджено постановою Великої Палати Верховного Суду від 28 січня 2021 року у справі №11-89сап20 та не потребує доказування.
На переконання ВРП, її рішення про звільнення судді з посади не є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а лише приймається на його підставі. У такому рішенні ВРП не оцінює обставин та висновків дисциплінарного органу щодо змісту, характеру дисциплінарного проступку, виду дисциплінарної відповідальності та інших пов`язаних із цим питань.
Відповідач наголошує, що спірне рішення ухвалене повноважним складом ВРП та підписане всіма членами ВРП, які брали участь у його ухваленні, воно містить посилання на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків. 
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином. 
У судовому засіданні представник ВРП підтримав доводи відзиву на апеляційну скаргу, надав пояснення, аналогічні наведеним у відзиві доводам. 
У ході судового розгляду встановлено такі фактичні обставини справи.
Указами Президента України від 4 вересня 1995 року № 816/95 і від 10 червня 1997 року № 502/97 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Троїцького районного суду Луганської області строком на п`ять років та посаду судді Старобільського районного суду Луганської області в межах п`ятирічного строку відповідно. 
Постановою Верховної Ради України від 13 липня 2000 року № 1895-ІІІ ОСОБА_1 обрано суддею Старобільського районного суду Луганської області безстроково.
У березні 2018 року до ВРП надійшли матеріали за скаргами Прокуратури Луганської області (№ 1370/0/20-18, 1370/1/20-18, 1370/2/20-18, 1370/3/20-18, 1370/4/20-18) на дії судді Старобільського районного суду Луганської області ОСОБА_1 під час здійснення правосуддя в цивільних справ № 431/3573/15-ц, 431/5113/15-ц, надіслані Вищою кваліфікаційною комісією суддів України відповідно до пункту 19 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII.
У цих скаргах зазначено про істотне порушення суддею ОСОБА_1 норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що призвело до порушення правил підсудності, розгляду справи № 431/3573/15-ц без участі сторін та 15 жовтня 2015 року постановив судове рішення, яким зняв заборону на відчуження житла в АДРЕСА_1 . 
Під час розгляду цивільної справи № 431/5113/15-ц суддя ОСОБА_1 ухвалою від 23 грудня 2015 року затвердив укладену між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мирову угоду й передав у власність останнього назване помешкання, яке не пов`язане із позовом про стягнення боргу. На підставі ухвали Старобільського районного суду Луганської області від 23 грудня 2015 року державний реєстратор 16 березня 2016 року зареєстрував за ОСОБА_5 право власності на квартиру, яка, своєю чергою, є предметом договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .
У скаргах висловлено прохання притягнути суддю Старобільського районного суду Луганської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
15 червня та 22 серпня 2018 року до ВРП надійшли скарги  ОСОБА_7 , народного депутата України Тимошенко Ю. В., Прокуратури Луганської області (вхідні реєстраційні № 5640/0/20-18, 5640/120-18, 5640/2/20-18, 5640/3/20-18, 5640/4/20-18, 5640/5/20-18) на дії суддів Старобільського районного суду Луганської області ОСОБА_1 та ОСОБА_8 .
За змістом скарг йшлося про те, що суддя ОСОБА_1 з порушенням правил підсудності відкрив провадження у справі № 431/4201/15-ц та розглянув її без виклику сторін. 
У зв`язку із цим скаржники просили притягнути вказаного суддю до дисциплінарної відповідальності.
Ухвалою Другої Дисциплінарної палати ВРП від 24 вересня 2018 року відкрито дисциплінарну справу стосовно судді Старобільського районного суду Луганської області ОСОБА_1 за скаргами  ОСОБА_7 , народного депутата України Тимошенко Ю. В. , Прокуратури Луганської області та об`єднано її із дисциплінарною справою стосовно судді ОСОБА_1 , відкритою за скаргами Прокуратури Луганської області від 10 вересня 2018 рокуз підстав, передбачених підпунктами «а», «в», «г» пункту 1 частини першої статті 92 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI), які кореспондуються з положеннями підпунктів «а», «в», «г» пункту 1 частини першої статті 106 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (у чинній редакції; далі - Закон № 1402-VIII).
Рішенням Другої Дисциплінарної палати ВРП від 14 січня 2019 року 
№ 72/2дп/15-19 суддю Старобільського районного суду Луганської області ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення.
Оцінюючи обставини, встановлені під час розгляду дисциплінарної справи, Друга Дисциплінарна палата ВРП дійшла таких висновків:
-суддя ОСОБА_1 під час розгляду справ № 431/3573/15-ц, 431/5113/15-ц, 431/4201/15-ц допустив порушення правил підсудності, приписів цивільного процесуального законодавства щодо порядку повідомлення сторін щодо проведення судових засідань, направлення ухвал та рішень у справі, видачі виконавчого листа, що призвело до порушення процесуальних прав учасників справи та права на мирне володіння особою майном. Порушення положень статей 10, 109, 114, 115, 119, 122, 127, 158, 222, 223 Цивільного процесуального кодексу України мають істотний характер, оскільки названими нормами передбачені процесуальні гарантії, які забезпечують права осіб на справедливий суд, установлений законом. Вчинення цих порушень зумовлено грубою та очевидною недбалістю зі сторони судді ОСОБА_1 , характер дій якого, а саме: допущення грубої та очевидної недбалості під час виконання професійних обов`язків, неефективне та несумлінне використання суддею своїх процесуальних повноважень, вчинення систематичних та очевидних порушень норм процесуального права, основоположних прав, гарантованих законами та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), - призвело до підриву суспільної довіри до суду.
Зважаючи на характер порушень, допущених суддею ОСОБА_1 , Друга Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку, що в його діях наявний склад дисциплінарного проступку, передбачений підпунктом «а» пункту 1, пунктом 4 частини першої статті 92 Закону № 2453-VI у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», а саме внаслідок недбалості мало місце істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило учасниками судового процесу реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків і призвело до порушення правил підсудності чи підвідомчості, а також у зв`язку з очевидною недбалістю допущення суддею, який брав участь в ухваленні судового рішення, порушення прав людини і основоположних свобод.
14 лютого 2019 року до ВРП внесено подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Старобільського районного суду Луганської області.
У зв`язку з надходженням до ВРП скарги ОСОБА_1 на рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 14 січня 2019 року № 72/2дп/15-19 ухвалою ВРП від 12 березня 2019 року № 722/0/15-19 розгляд питання про його звільнення з посади судді Старобільського районного суду Луганської області зупинено.
Ухвалою ВРП від 4 липня 2019 року № 1786/0/15-19 скаргу на рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 14 січня 2019 року № 72/2дп/15-19 залишено без розгляду та повернуто ОСОБА_1 .
Рішенням ВРП від 6 серпня 2019 року № 2032/0/15-19 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Старобільського районного суду Луганської області. За змістом цього рішення ВРП суддю звільнено з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України за поданнямДругої Дисциплінарної палати ВРП. 
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2019 року у справі №11-777сап19 скасовано ухвалу ВРП від 4 липня 2019 року 
№ 1786/0/15-19 «Про залишення без розгляду та повернення скарги судді Старобільського районного суду Луганської області ОСОБА_1 на рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 14 січня 2019 року № 72/2дп/15-19 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності».
За наслідками повторного розгляду скарги ОСОБА_1 рішенням ВРП від 6 лютого 2020 року № 321/0/15-20 рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 14 січня 2019 року № 72/2дп/15-19 залишено без змін.
Рішення ВРП від 6 лютого 2020 року № 321/0/15-20позивач оскаржив у порядку частини сьомої статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС)до Великої Палати Верховного Суду.
28 січня 2021 року Велика Палата Верховного Суду, розглянувши зазначену скаргу позивача (справа № 11-89сап20), залишила її без задоволення, а рішення ВРП від 6 лютого 2020 року № 321/0/15-20 - без змін.
Надаючи оцінку викладеним у скарзі та відзиві на неї доводам учасників справи щодо наявності підстав для скасування спірного рішення та оскаржуваного позивачем рішення суду першої інстанції, Велика Палата Верховного Суду керується таким.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України передбачено, що підставою звільнення судді є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.
Відповідно до статті 131 Конституції України в Україні діє ВРП, яка, зокрема, ухвалює рішення про звільнення судді з посади (пункт 4 частини першої цієї статті).
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон № 1402-VIII.
Статтею 108 Закону № 1402-VIII передбачено, що дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати ВРП у порядку, визначеному Законом № 1798-VIII, з урахуванням вимог цього Закону.
Відповідно до статті 109 Закону № 1402-VIII до суддів може застосовуватися дисциплінарне стягнення у виді, зокрема, подання про звільнення судді з посади.
Дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади застосовується у разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.
Істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, може бути визнаний, зокрема, факт, що суддя допустив поведінку, яка порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду; суддя допустив інше грубе порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду.
Згідно з положенням статті 112 Закону № 1402-VIII суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює ВРП у порядку, встановленому Законом № 1798-VIII.
Статтею 115 Закону № 1402-VIII встановлено, що відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, є підставою для звільнення судді з посади. Факти, що свідчать про вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, мають бути встановлені ВРП (її відповідним органом).
Статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності ВРП визначає Закон № 1798-VIII.
Відповідно до статті 1 цього Закону ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
Згідно із частиною другою статті 30 Закону № 1798-VIII засідання ВРП у пленарному складі є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу ВРП.
Відповідно до частин першої та третьої статті 56 Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні ВРП.
За частиною третьою статті 56 Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді відповідно до пунктів 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України ВРП розглядає на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді.
За результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, ВРП ухвалює вмотивоване рішення.
Відповідно до частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII рішення ВРП про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;
2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні;
3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
Згідно із частиною першою статті 5, частиною другою статті 30 Закону
 № 1798-VIII ВРП складається з двадцяти одного члена. Її засідання у пленарному складі є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу ВРП.
З матеріалів справи вбачається, що на засіданні ВРП 6 серпня 2019 року були присутні 12 її членів, тобто більшість від складу, які проголосували «за» звільнення позивача з посади судді, «проти» - 0. Це рішення підписане повноважним складом ВРП та всіма її 12 членами, які брали участь у його ухваленні.
Таким чином, немає підстав, визначених пунктами 1 та 2 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, для скасування спірного рішення відповідача.
Велика Палата Верховного Суду вважає безпідставним посилання скаржника на упередженість членів ВРП, які в ході дисциплінарного провадження в актах ВРП вже висловлювали свою думку щодо вчинення позивачем істотного дисциплінарного проступку, а також передчасного ухвалення спірного рішення, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, Регламент ВРП, затверджений рішенням ВРП від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 (зі внесеними змінами), не містить положень, які б зобов`язували ВРП відкласти розгляд питання про звільнення судді до розгляду судом справи, предметом якої є правомірність рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати.
Оцінюючи рішення ВРП № 2032/0/15-19 на його відповідність пункту 3 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, Велика Палата Верховного Суду вважає, що це рішення містить конкретну підставу звільнення позивача, визначену Конституцією України, та є вмотивованим.
Зазначені рішення ВРП та її дисциплінарного органу були предметом судової перевіркив порядку, визначеному частиною сьомою статті 266 КАС, за наслідками якої Велика Палата Верховного Суду постановою від 28 січня 2021 року відмовила в задоволенні скарги ОСОБА_1 , а рішення ВРП від 6 лютого 2020 року № 321/0/15-20 залишила без змін.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення ВРПвід 6 лютого 2020 року № 321/0/15-20 містить обґрунтовані мотиви, з яких цей орган дійшов висновку про наявність правових підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності у виді подання про звільнення, погодившись із допущеннямсуддею    ОСОБА_1  під час розгляду цивільних справ № 431/4201/15-ц,431/3573/15-ц та 431/5113/15-ц порушень, які мають ознаки істотного дисциплінарного проступку, що є несумісним зі статусом судді. При цьому, за висновками Великої ПалатиВерховного Суду,рішення ВРП та рішення її Другої Дисциплінарної палати ґрунтуються виключно на оцінці процесуальних дій судді   ОСОБА_1 під час розглядузазначених судовихсправ і не містять висновків щодо законності та обґрунтованості судових рішень. 
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Згідно з положеннями частини четвертої статті 78 КАС обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, у силу вимог частини четвертої статті 78 КАС факт учинення   ОСОБА_1 істотного дисциплінарного проступку, що є несумісним зі статусом судді, та, як наслідок, правомірність рішень ВРП і її Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Старобільського районного суду Луганської області ОСОБА_1 та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади не потребують доказування.
Крім цього, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що в межах судового розгляду, предметом якого є законність рішення ВРП про звільнення судді, не можуть оцінюватись обставини дисциплінарної справи відносно судді (у тому числі мотиви ВРП й оцінка нею обставин, що стали підставою для прийняття рішення в межах дисциплінарного провадження стосовно судді, а також окремі процедурні рішення цього органу). 
Рішення ВРП про звільнення судді з посади не є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а лише приймається на його підставі, за своєю суттю таке рішення є кадровим.
Таким чином, оцінивши обґрунтованість рішення суду першої інстанції, Велика Палата Верховного Суду вважає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для скасування спірного рішення ВРП, оскільки, приймаючи його, цей орган діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
На підставі частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду розглянув справу з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, то апеляційна скарга  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Згідно із частиною шостою статті 139 КАС якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки Велика Палата Верховного Суду не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 266, 308, 310, 315, 316, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий суддя-доповідач	 	 	О. Б. Прокопенко	 	
 	Судді:	 	Т. О. Анцупова	 	Г. Р. Крет	
 	 	 	В. В. Британчук	 	К. М. Пільков	
 	 	 	Ю. Л. Власов	 	Л. І. Рогач	
 	 	 	І. В. Григор`єва 	 	О. М. Ситнік	
 	 	 	М. І. Гриців	 	В. М. Сімоненко	
 	 	 	Ж. М. Єленіна	 	С. П. Штелик	
 	 	 	О. С. Золотніков