УХВАЛА

18 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 140/1641/21
адміністративне провадження № К/9901/39198/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р., 
перевіривши касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року в справі №140/1641/21 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Головного управління Державної казначейської служби України в Волинській області, Головного управління Державної судової адміністрації України, про визнання дій протиправними, стягнення суддівської винагороди, 
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області (далі - ТУ ДСА України у Волинській області, відповідач), за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Головного управління Державної казначейської служби України в Волинській області, Державної судова адміністрації України, в якому просив:
- визнати протиправними дії щодо нарахування та виплати суддівської винагороди, за період з 18.04.2020 по 27.08.2020, згідно зі статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 року; 
- стягнути з ТУ ДСА України у Волинській області на користь ОСОБА_1 недонараховану та невиплачену суддівську винагороду за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 у сумі 119 625,22 грн.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року у справі № 140/1641/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року, позов задоволено частково:
- стягнуто з ТУ ДСА України у Волинській області на користь судді Любешівського районного суду Волинської області ОСОБА_1 недонараховану та недоплачену суддівську винагороду за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року в сумі 119 625,22 грн;
- рішення суду в межах суми стягнення за один місяць звернуто до негайного виконання;
- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
25 жовтня 2021 року до Суду направлено касаційну скаргу ТУ ДСА України в Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року в справі №140/1641/21
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення з огляду на таке.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції», займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Предметом розгляду цієї справи є: визнання протиправними дій щодо нарахування та виплати суддівської винагороди; зобов`язання провести перерахунок суддівської винагороди.
Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій убачається, що ОСОБА_1 обіймає посаду судді Любешівського районного суду Волинської області.
Отже, ця справа є адміністративною справою щодо проходження публічної служби позивачем, посада якого входить до переліку осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, у розумінні примітки до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції» (у редакції, чинній на момент відкриття провадження у справі). 
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник, на виконання вимог статті 330 КАС України, як на підставу звернення до Суду, посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, проте жодним чином не обґрунтовує, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Натомість скаржник указує, що суди першої та апеляційної інстанцій під час вирішення цієї справи не врахували висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 03 березня 2020 року у справі № 340/1916/20 щодо необхідності визначення належного відповідача у спірних правовідносинах, а також висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 23 червня 2021 року у справі 520/13014/2020 та від  22 липня 2021 року у справах № 160/12091/20, № 260/3598/20, № 460/6542/20, № 560/6831/20 щодо того, що виконання судових рішень вказаної категорії має здійснюватися за рахунок бюджетних асигнувань, передбачених в Державному бюджеті України, головним розпорядником бюджетних коштів - Державною судовою адміністрацією України.
Отже, наведені обставини у сукупності та взаємозв`язку свідчать про те, що зміст касаційної скарги є суперечливим та взаємовиключним, а посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження, - необґрунтованим.
Також Суд критично оцінює доводи скаржника щодо неврахування судами попередніх інстанцій під час вирішення цього спору висновків Верховного Суду у зазначених справах, оскільки відповідна підстава касаційного оскарження судових рішень (визначених у частині першій статті 328 КАС України), передбачена пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, проте скаржник не посилається на вказаний пункт як на підставу на звернення до Суду з касаційною скаргою.
Крім того, Верховний Суд зазначає, що пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України передбачено необхідність врахування судом апеляційної інстанції висновку Верховного Суду щодо застосування норми права безпосередньо у подібних правовідносинах. Водночас у справі № 340/1916/20 відповідачем був Кропивницький апеляційний суд, у той час у цій справі відповідачем є виключно Територіальне управління Державної судової адміністрації України, а відповідний суд взагалі не є учасником спірних правовідносин.
Таким чином, посилання на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 03 березня 2020 року у справі № 340/1916/20, у межах спірних правовідносин цієї справи, не є релевантним.
Щодо посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, а також пункти 1 та 2 частини другої статті 353 КАС України, то Верховний Суд зазначає про таке.
З аналізу приписів статті 328 КАС України випливає, що у випадку посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої указаної норми, як на підставу касаційного оскарження, необхідно навести порушені судами норми процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи в сукупності з обґрунтуванням підстав, передбачених частинами другою та третьою статті 353 КАС України.
Частиною другою статті 353 КАС України встановлено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема: 
1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу;
4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
Із системного аналізу наведених положень процесуального закону вбачається, що обґрунтування необхідності касаційного оскарження у зв`язку із недослідженням судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів та (або) встановленням обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, можливе за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі інших підстав для касаційного оскарження. Отже, указане порушення процесуального права не може бути самостійною підставою для касаційного оскарження.
Ураховуючи те, що скаржником не наведено належного обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень, про що зазначено вище, ця умова не може бути перевірена.
Таким чином, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, відповідачем не викладено передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
З урахуванням викладеного, клопотання скаржника про зупинення виконання рішення  Волинського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року вирішенню не підлягає.
Керуючись статтями 248, 328, 330, 332, 334, 341, 353, 359 КАС України, Суд 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року в справі №140/1641/21 повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, установленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя:                                                                                          О.Р. Радишевська