УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/12067/19 Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П. 
Категорія 68 Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді:         Коломієць О.С.
суддів:                 Талько О.Б, Шевчук А.М. 
з участю секретаря 
судового засідання:         Дяченко Ю.Ю. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/12067/19 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання
за апеляційною  скаргою  ОСОБА_2 на заочне  рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 24 червня 2020 року, яке ухвалено суддею Маслак В.П. 
в с т а н о в и в:
У грудні 2019 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, в розмірі 2218,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до закінчення дочкою навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час донька досягла повноліття, проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Однак, починаючи з 2018 року донька навчається на денному відділенні Житомирського торгово-економічного коледжу, в зв`язку з цим  потребує матеріальної допомоги.  Посилаючись на те, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу для доньки, однак в добровільному порядку цього не робить, позивач просила суд задовольнити пред`явлені вимоги у повному обсязі.
Заочним  рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 24 червня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь   ОСОБА_1 аліменти на  утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання,  у твердій грошовій сумі в розмірі 2218,00 грн. щомісячно з урахуванням інфляції, починаючи з 17 грудня 2019 року і до закінчення навчання, але не більш як до досягнення донькою 23 років.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 02 серпня 2021 року поновлено відповідачу ОСОБА_2 строк для подання заяви про перегляд заочного рішення. Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 24 червня 2020 року залишено без задоволення. 
Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити  ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, при визначенні розміру аліментів на повнолітню доньку судом не було враховано можливість батька надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці. Зазначає, що підстав для стягнення аліментів на користь саме матері доньки у суду не було, оскільки остання не займається утриманням ОСОБА_4 , самоусунулась від надання будь-якої матеріальної допомоги доньці. Також зазначає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо розміру витрат, які вона нібито несе у зв`язку з таким навчанням. Крім того, суд застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, які регулюють підстави стягнення аліментів з батьків на утримання неповнолітніх дітей, а також не повідомив відповідача про розгляд справи, чим порушив його право на справедливий суд. 
Правом подати відзив на апеляційну скаргу сторона позивача не скористалася. 
В судовому засіданні відповідач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити. ОСОБА_2 зазначив, що він періодично добровільно надає матеріальну допомогу доньці, також погодився оплатити їй дорогу стоматологічну операцію, про яку позивач не була обізнана. 
Позивач та її представник просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. При цьому позивач зазначила, що донька у зв`язку з навчанням не працювала, всі матеріальні затрати на її утримання несла вона особисто. Домовленості про добровільне утримання повнолітньої дочки між сторонами досягнуто не було. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.
Судом під час розгляду справи встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.6).
Згідно довідки №969 від 16.12.2019, ОСОБА_3 була студенткою Житомирського торгово-економічного коледжу Київського національного торгово-економічного університету, денного відділення, ІІІ курсу, термін навчання з 01.09.2017 по 30.01.2021 (а.с.7).
З пояснень сторін, наданих під час розгляду справи вбачається, що повнолітня донька проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .  
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 30.08.2019, відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки 0,0496 га на території Сінгурівської сільської ради та садового будинку АДРЕСА_2 (а.с.24-25).
Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру МВС України відповідачу також на праві власності належить автомобіль «SUZUKI», 2017 року випуску, об`єм двигуна 1373 (а.с.26).
Згідно наданих позивачем доказів відповідач ОСОБА_2 є керівником та засновником ТОВ «Лазер-Металл» (а.с.27-28).
Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи аліменти в розмірі 2218,00 грн щомісячно на користь матері повнолітньої доньки, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач спроможний надавати допомогу своїй дочці, яка потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням.  
Проте повністю з таким висновком суду погодитися неможливо виходячи з наступного.
Правовідносини батьків щодо утримання повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.199,200,201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. 
У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.
Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. 
Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
У відповідності з ч.1 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Отже, при розгляді справ даної категорії позивач повинна довести продовження навчання доньки, потреби в матеріальній допомозі та її розмір, а відповідач – неможливість надання такої допомоги або можливість надання у меншому розмірі, ніж вимагає позивач. 
Під час розгляду справи було встановлено, що повнолітня донька сторін на час звернення з позовом до суду продовжувала навчання на денній формі у вищому навчальному закладі, потребувала матеріальної допомоги, а її батько -  ОСОБА_2 , мав можливість таку допомогу надавати.
В свою чергу, відповідачем не було надано належних доказів на підтвердження неспроможності надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжувала навчання, враховуючи, що відповідач є працездатною особою, має задовільний стан здоров`я, працевлаштований, отримує заробітну плату, має у власності житловий будинок, земельну ділянку та легковий автомобіль. 
Враховуючи викладене, зважаючи на спроможність відповідача надавати дочці матеріальну допомогу, висновок суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання  повнолітньої доньки у твердій грошовій сумі, що продовжує навчання, відповідає положенням сімейного законодавства, яке встановлює обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, на час навчання до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови потребування такої допомоги. Доказів на підтвердження тієї обставини, що повнолітня донька сторін  у період навчання  була працевлаштована і мала свій власний заробіток, а тому не потребувала матеріальної допомоги від батька, матеріали справи не містять. 
Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача в частині неврахування судом добровільної сплати ним аліментів на утримання повнолітньої доньки, оскільки для прийняття рішення має значення наявність домовленості між батьками та донькою про порядок та розмір аліментів, однак будь-яких доказів на підтвердження наявності такої домовленості між сторонами відповідачем представлено не було. 
З урахуванням вищевикладеного, враховуючи матеріальний стан відповідача та потреби доньки в матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір аліментів має становити 2218,00 грн (розмір прожиткового мінімуму на час звернення з позовом до суду), при цьому судом враховані обставини, передбачені ст.182 СК України, в тому числі і ті, на які є посилання у апеляційній скарзі.
Разом з тим, районний суд помилково стягнув аліменти на користь матері повнолітньої доньки не врахувавши, що відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. У разі пред`явлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв`язку з цим стягуються аліменти. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що у даному випадку аліменти необхідно стягнути на користь саме повнолітньої доньки ОСОБА_4 , а не її матері ОСОБА_1 . 
Крім того, вирішуючи спір, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, яке згідно приписів п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, і законодавець не пов`язує настання таких наслідків із неправильним вирішенням справи.
Так, в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача ОСОБА_2 про дату, час і місце судового засідання відповідно до вимог ст.ст.128, 130 ЦПК України, тому суд першої інстанції порушив права відповідача та не створив рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду і до реалізації та захисту їх прав, що є частиною гарантій справедливого правосуддя. 
Оскільки наслідки порушення вказаних норм процесуального права є безумовною підставою для скасування судового рішення, тому апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції – скасуванню із ухваленням нового про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .
У відповідності до положень статті 141 ЦПК України із ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.
Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи про стягнення аліментів (п.3 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Заочне  рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 24 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання.
Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти в розмірі 2218,00 грн. щомісяця, починаючи з 17 грудня 2019 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення  ОСОБА_3  двадцяти трьох років.
Стягнути з  ОСОБА_2  в дохід держави 840,80 грн. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 2 грудня 2021 року.

Головуючий                                               Судді