ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 жовтня 2021 року           справа №200/5240/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Блохіна А.А., Гайдара А.В.,  
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року  у справі  № 200/5240/21 (головуючий І інстанції Голубова Л.Б.)   за позовом    ОСОБА_1   до   Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області  про   визнання протиправними дій, скасування повідомлення, зобов`язання вчинити певні дії,- 

                                                          УСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила: 
визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області  та скасувати повідомлення від 23.02.2021 року про відмову в наданні державної допомоги сім`ям з дітьми;
зобов`язати Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області   призначити та здійснити виплату державної допомоги при народженні дитини.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача в м. Донецьк народилася дитина - ОСОБА_2 . Народження дитини було зареєстроване Торецьким відділом ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про що видано відповідне свідоцтво. Позивач разом з сином перебувають на обліку як внутрішньо переміщені особи в управлінні праці та соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області згідно довідок ВПО від 18.12.2020 року та 05.01.2021 року. Після отримання свідоцтва про народження дитини позивач звернулася до відповідача з документами для призначення допомоги при народженні дитини, проте 23.02.2021 року отримала повідомлення про відмову у призначенні допомоги при народжені дитини, оскільки звернулася з заявою про призначення допомоги після спливу 12 місяців після народження дитини. Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у призначенні соціальних виплат протиправними та такими, що порушують її конституційні права.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року позов задоволено. 
Визнано протиправними дії управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини за заявою від 06.01.2021 року.
Скасовано повідомлення управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області від 06.01.2021 року № 08/3-0035 про відмову ОСОБА_1 в призначенні державної допомоги при народженні дитини.
Зобов`язано управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області призначити та здійснити виплату ОСОБА_1 державної допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2 за заявою від 06.01.2021 року.
Вирішено питання судових витрат. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість висновків суду, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Обґрунтування апеляційної скарги. 
В паспорті бюджетної програми Управління на 2021 рік по виплатам державної допомоги при народженні дитини не передбачено кошторисних видатків на виконання рішення суду. Власних додаткових надходжень, окремого рахунку та додаткового фінансування для виконання рішення суду відповідача не має. 
У разі виплати позивачу допомоги при народженні дитини, Управлінням буду порушено Бюджетний кодекс України. Здійснити виплату допомоги за минулі періоди відповідач не має можливості у зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування для таких видатків. 
Пасивна поведінка позивача щодо реалізації своїх законних прав, за наявності на те підстав та обставин, не може ставитись у вину органу державної влади. 
Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,  перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановила наступне.
Фактичні обставини справи. 
ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 (а.с. 6). Згідно паспортних даних позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6 зв.бік).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 у позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Донецьк народився син ОСОБА_2 (а.с. 9).
Згідно довідок від 18.12.2020 року № 1421-5000331001 та 05.01.2021 року № 1421-5000333510 позивача та її сина взято на облік як внутрішньо переміщених осіб у м. Торецьк Донецької області (а.с. 8, 10).
Судом встановлено та сторонами не заперечується, що 06.01.2021 року позивач звернувся до управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області з заявою № 39 про призначення допомоги при народженні дитини (а.с. 24-26).
Повідомленням управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області від 06.01.2021 року № 08/3-0035 було відмовлено в наданні державної допомоги ОСОБА_1 на підставі ст. 11 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", оскільки звернення за її призначенням надійшло пізніше 12 календарних місяців після народження дитини (а.с. 23).
Спірним питанням цієї справи є правомірність дій відповідача, щодо відмови в призначенні державної допомоги при народженні дитини.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини , призводить до порушення інтересів самої дитини. 
Оцінка суду. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до визначення, що міститься в ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства", охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.
Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.
В силу вимог ч. 1 ст. 13 зазначеного Закону з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім`ях держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" та іншими законами України.
Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Призначення державної допомоги сім`ям з дітьми при народженні дитини передбачено п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми".
Відповідно до ст. 10 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.
Згідно з ст. 11 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини.
Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.
За приписами ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.
З огляду на вищенаведене, допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. 
В даному випадку несвоєчасне звернення батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.
При цьому, передбачене ч. 7 ст. 11 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" та п. 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751, положення, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини, не дає підстав стверджувати, що даний термін є присічним та не може бути поновленим при наявності поважних причин.
Суд зазначає, що факт звернення позивача із заявою про призначення допомоги при народженні дитини лише 06.01.2021 року  не залежав від волі позивача та зумовлений обставинами, які об`єктивно завадили їй звернутися із заявою раніше, а саме зміна місця проживання, через проведення антитерористичної операції, через карантинні обмеження. 
Враховуючи необхідність захисту інтересів малолітньої дитини, а також ту обставину, що позивач всупереч своїй волі змушена була змінити місце проживання внаслідок проведення на сході України бойових дій (що мало наслідком неможливість своєчасного оформлення відповідних документів та звернення за отриманням допомоги), виходячи із завдань адміністративного судочинства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача призначити соціальну допомогу при народженні дитини позивача. 
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 591/610/16-а та від 02 жовтня 2018 року у справі № 495/3711/17.
Посилання апелянта, що в разі призначення допомоги позивачу, відповідач порушить норми Бюджетного Кодексу, не спростовують правильного висновку суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо відмови в призначенні допомоги при народженні дитини позивачу, отже судом до уваги не беруться.  
Враховуючи викладене та з урахуванням висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку про те, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування  рішення суду першої інстанції не вбачається.
Як визначено п. 3, п. 8, ч. 6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, а також типові справи. 
Згідно з п.2 ч.5  ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених  п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                         ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року  у справі  № 200/5240/21 - залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року  у справі  № 200/5240/21 - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 25 жовтня 2021 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 25 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                                 І.Д. Компанієць 

Судді                                                                                           А.А. Блохін

                                                                                                                    А.В. Гайдар