ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року                                                                           Справа № 902/66/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Олексюк Г.Є. ,  суддя Філіпова Т.Л. 

секретар судового засідання Шилан О.С. 

за участю представників сторін:
позивача - не з`явився
відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІП РЕНТ" - не з`явився
відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Династія В.В." - адв. Джаловян І.А.
третьої особи Приватного підприємства "Корпорація Максимум" - не з`явився
третьої особи ОСОБА_1 - не з`явився
третьої особи Державного реєстратора Стрижавської селищної ради Луценко Євгенія Васильовича - не з`явився
третьої особи Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради - не з`явився
третьої особи Приватного нотаріуса Скутельник Інни Анатоліївни - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_2  
на рішення Господарського суду Вінницької області від 20.04.2021р. 
ухвалене у м. Вінниці, повний текст складено 28.04.2021р. (суддя Матвійчук В.В.)
у справі № 902/66/20
за позовом ОСОБА_2 
до відповідачів:
1. Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІП РЕНТ"
2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Династія В.В."
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Приватного підприємства "Корпорація Максимум", ОСОБА_1 , Державного реєстратора Стрижавської селищної ради Луценко Євгенія Васильовича, Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради,  Приватного нотаріуса Скутельник Інни Анатоліївни 
про розірвання договору-купівлі продажу частки у статутному капіталі товариства, визнання недійсними рішень, оформлених протоколом загальних зборів, та скасування реєстраційних дій   
В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Господарського суду Вінницької області від 20.04.2021 р. у справі № 902/66/20 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІП РЕНТ", Товариства з обмеженою відповідальністю "Династія В.В.", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Приватного підприємства "Корпорація Максимум", ОСОБА_1 , Державного реєстратора Стрижавської селищної ради Луценко Євгенія Васильовича, Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради,  Приватного нотаріуса Скутельник Інни Анатоліївни про розірвання договору-купівлі продажу частки у статутному капіталі товариства, визнання недійсними рішень, оформлених протоколом загальних зборів та скасування реєстраційних дій.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду Вінницької області від 20 квітня 2021 року у справі № 902/66/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково, а саме - просить розірвати договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Династія В.В.» від 02.11.2018 р. та додаткову угоду № 1 до вказаного договору від 03.12.2018 р., що укладені між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІП РЕНТ»; визнати недійсним рішення загальних зборів щодо затвердження продажу ОСОБА_2 частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Династія В.В.» та затвердження припинення участі в Товаристві ОСОБА_2 у зв`язку із продажом нею своєї частки Товариству з обмеженою відповідальністю «ВІП РЕНТ», оформлене протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Династія В.В.» від 02.11.2018 р.; визнати недійсним рішення загальних зборів щодо затвердження нового складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Династія В.В.» з наступним розподілом часток: Приватне підприємство «Корпорація Максимум» - внесок 3300000 грн, частка - 30%; Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІП РЕНТ» - 7700000, частка - 70%, оформлене протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Династія В.В.» від 02.11.2018 р.; визнати недійсним рішення загальних зборів щодо затвердження нової редакції статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Династія В.В.» шляхом викладення його у новій редакції, оформлене протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Династія В.В.» від 02.11.2018 р.; скасувати державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи від 05.11.2018 №11741050003013921, інші зміни, зміна складу або інформації про засновників; скасувати державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи від 24.04.2019 №11741050004013921, інші зміни, зміна складу або інформації про засновників; скасувати державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи від 13.11.2019 №11741050005013921, інші зміни; скасувати державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи від 13.11.2019 № 11741050006013921, що не пов`язані зі змінами в установчих документах, зміна керівника юридичної особи.
В частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними рішень загальних зборів від 02.11.2018 р. щодо обрання головою загальних зборів Товариства – ОСОБА_3 , а секретарем – ОСОБА_2 , а також щодо уповноваження директора Товариства чи довірених ним осіб  здійснити усі необхідні дії для реєстрації внесення змін до відомостей про юридичну особу та змін до установчих документів ТОВ “Династія В.В.”, оформлених протоколом загальних зборів учасників ТОВ “Династія В.В.” від 02.11.2018 р., - ОСОБА_2 не оскаржує рішення Господарського суду Вінницької області від 20.04.2021 р. у справі № 902/66/20.
У апеляційній скарзі ОСОБА_2 звертає увагу, що скасовуючи судові рішення попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд зазначив: «Для встановлення порушення відповідачем-1 договору купівлі-продажу частки в частині повної оплати, судам слід було встановити, яку саме ціну договору погодили сторони».
Зазначає, що суд першої інстанції, обмежившись посиланням на дату, зазначену сторонами в додатковій угоді, ухилився від дослідження обставини, які мають суттєве значення для вирішення даного спору - встановлення фактичної дати укладення додаткової угоди.
Пояснює, що рішенням Господарського суду Вінницької області від 20 квітня 2021 року у справі № 902/66/20 у задоволенні позову відмовлено. Ознайомившись з оскаржуваним рішенням, позивач вважає його необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального та невірним застосуванням норм матеріального права та таким, що підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції при повторному розгляді не виконав вказівки Верховного Суду в даній справі, не встановив жодної нової обставини та при цьому прийняв протилежне рішення про відмову в позові, не передавши дану справу до суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство відносно відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Династія В.В.".
Позивач не погоджується з позицією суду, який, відмовляючи в задоволенні клопотань, в оскаржуваному рішенні виходив з того, що предметом позову у справі                 № 902/66/20 є розірвання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Династія В.В.» від 02.11.2018 р., тобто - спір у даній справі стосується корпоративних прав учасників товариства, а не безпосередньо майна товариства. 
Посилається на правову позицію Верховного Суду від 06.02.2020 р. у справі                № 910/1116/18 де зазначено, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута. Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження у інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому, таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача. Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого відкрито процедуру банкрутства.
Вважає, що таким чином корпоративні спори відносно юридичної особи, стосовно якої відкрито провадження у справі про банкрутство, мають розглядатися виключно  Господарським судом Київської області, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство ТОВ «Династія В.В.» № 911/698/21.
Звертає увагу суду, що при розгляді справи попереднім складом суду 02.03.2020 р. представником відповідача ТОВ «Династія В.В.» було подано клопотання про призначення у справі почеркознавчої та технічної експертизи додаткової угоди № 1 від 03.12.2018 р., за результатами якої судом 28.04.2020 р. постановлено ухвалу про відмову в задоволенні такого клопотання. При новому розгляді справи жодна із сторін у справі не заявила про необхідність призначення судової експертизи.
Позивач стверджує, що право суду на призначення експертизи, яке передбачено ч. 1 ст. 99 ГПК України стає обов`язком при новому розгляді справи в силу норми ч.5 ст.310 ГПК України. Вважає, що висновки суду першої інстанції, про відсутність необхідності призначати експертизу є необґрунтованими та порушують ч. 1 ст. 99, ч. 5 ст. 310 та ч. 1 ст. 316 ГПК України. 
Доводить ефективність обраного способу захисту та невірне застосування судом першої інстанції ч.1 ст.25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», та вказує, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що відповідач - ТОВ "ВІП РЕНТ" втратив інтерес до договору, не бажає приймати участь в управлінні ТОВ “Династія В.В.” та додатково сплачувати грошові кошти за договором від 02.11.2018 р.
Продовжує, що твердження суду першої інстанції, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним - не відповідають фактичним обставинам, оскільки позивач захистив порушене право в порядку ч.1 ст.25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» та цілком задоволений виконанням рішення Господарського суду Вінницької області від 23.06.2020 р. у справі        № 902/66/20 після набрання ним законної сили.
Вказує, що поки будь-яка особа не спростувала в законному порядку відомості, внесені до ЄДР, і зміни на підставі такого спростування не були внесені до ЄДР, доти записи в ЄДР вважаються істинними. Посилається на постанову Верховного Суду від 08.09.2020 р., у якій вказано, що суд при вирішенні аналогічних спорів повинен дослідити питання можливості ефективного поновлення прав позивача у заявлений у даній справі спосіб.
Стверджує, що застосування ч.5 ст.17 та ч.1 ст.25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» є альтернативними способами захисту.
Позивач вважає належним способом захисту свого права розірвання договору, визнання повністю або частково недійсними рішень засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу та скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі.
Пояснює, що закон не надає суду можливості відмовляти в задоволенні позову з підстав обрання неправильного (неефективного) способу захисту порушеного права, оскільки в розумінні частини другої статті 5 ГПК України суд може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону, з частковим відступом від принципу диспозитивності для захисту особи, яка звернулася з позовом.
Вважає, що будь-який спір, переданий на вирішення суду з дотриманням правил юрисдикції та підсудності, має бути розглянутий по суті заявлених позовних вимог. При вирішені спору, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установлених обставин вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні, та стверджує, що якщо позивач дотримався передбаченого процесуальним законодавством порядку звернення до суду за захистом своїх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, то в такому зверненні може бути відмовлено виключно з підстав, установлених законом.
Просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 20.04.2021 р. у справі № 902/66/20 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

ОСОБА_1 20.09.2021 р. надав суду додаткові пояснення, у яких третя особа не погоджується з твердженням скаржника про необхідність передачі справи № 902/66/20 в Господарській суд Київської області для вирішення спору у межах справи про банкрутство    № 911/698/21. 
З посиланням на ч. 1-3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства зазначає, що для передачі матеріалів справи до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство необхідним є щоб стороною в даній справі був боржник, і щоб спір містив майнові вимоги до боржника та стосовно його майна. Доводить, що в межах справи про банкрутство концентруються виключно майнові спори за участю боржника, і посилається при цьому на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 р. у справі № 916/2084/17. 
Пояснює, що даний спір є не майновим і, відповідно, до даних правових відносин не може бути застосовано ч.3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства. 
Також звертає увагу суду, що боржник ТОВ «Династія В.В.» не є єдиним відповідачем у даній справі, і позовні вимоги до нього є похідними. Основним відповідачем є сторона, яка не виконала зобов`язань TOB «Віп Рент». Звертає увагу на справу № 902/47/21, де позовні вимоги є аналогічними і склад сторін той самий. Рішення у даній справі прийняте судом першої інстанції 19.04.2021 р. та залишене в силі Північно-західним апеляційним господарським судом, порушень підсудності при цьому судами не встановлено.
Звертає увагу, що 23.06.2021 р. постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 р. ухвалу Господарського суду Київської області від 03.03.2021 р. у справі № 911/698/21 про відкриття провадження у справі про банкрутство скасовано.
Підсумовує, що у період з 03.04.2021 р. по 23.06.2021 р. ухвала про відкриття провадження про банкрутство перебувала в стані оскарження, наслідком чого стало її скасування. Отже, оскаржуване рішення ухвалене Господарським судом Вінницької області 20.04.2021 р. з врахуванням того, що спір є немайновим, а також того, що ухвала про відкриття провадження про банкрутство від 30.03.2021 р. не набрала законної сили, оскільки була оскаржена.

20.09.2021 р. до суду надійшли додаткові пояснення ТОВ "Династія В.В." (вх.№7090/21), підписані адвокатом Суваловим В.О.

В судове засідання від 20.09.2021 р. з`явився представник ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю " ОСОБА_4 " адвокат Сувалов В.О. На підтвердження повноважень діяти в інтересах ТОВ " ОСОБА_4 " адвокат Сувалов В.О. надав договір про надання юридичних послуг №14/2019 від 11.11.2019 р., підписаний директором товариства Адамчуком В.М. та протокол загальних зборів учасників ТОВ "Династія В.В." від 11.11.2019 р.
В судовому засіданні представник ТОВ "Династія В.В." та третьої особи         ОСОБА_1 адвокат Сувалов В.О. заявив, що адвокат Джаловян І.А. не має повноважень на представництво Товариства з обмеженою відповідальністю "Династія В.В.", на підтвердження чого послався на ухвалу Верховного Суду від 12.11.2020 р. у даній справі.

В судовому засіданні від 20.09.2021 р. адвокат Джаловян І.А. пояснила, що згідно відомостей ЄДРПОУ на даний час керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Династія В.В." є Галіцька В.В., та зазначила, що здійснює представництво ТОВ "Династія В.В." на підставі ордеру від 26.07.2021 р. серія АІ №1135902 та договору про надання правової допомоги від 26.07.2021 р. Примірник договору суду наданий не був.
З метою дослідження повноважень на представництво ТОВ "Династія В.В.", колегією суддів відкладено розгляд справи.

23.09.2021 р. від ТОВ "Династія В.В." до суду надійшли пояснення (вх. №7221/21) підписані Джаловян І.А., у яких зазначається, що 26.07.2021 р. ТОВ «Династія В.В.» та Адвокатським об`єднанням «Алєксєєв, Боярчуков та партнери» укладено договір про надання правової допомоги. Вказаний договір від ТОВ «Династія В.В.» підписано директором Галіцькою В.В.,і саме ця особа згідно з відомостями з ЄДРЮОФОП є керівником юридичної особи ТОВ «Династія В.В.».
Договором про надання правової допомоги визначено повноваження адвокатів АО «Алексеев, Боярчуков та партнери» представляти інтереси ТОВ «Династія В.В.» у господарських апеляційних судах з усіма правами, наданими відповідачу.
У письмових поясненнях з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 р. у справі № 906/1336/19 доводиться, що Галіцька В.В. має повноваження укладати договори від імені ТОВ «Династія В.В.».
Щодо ухвали Верховного Суду від 12.11.2020 р. у справі № 902/66/20 зазначено, що даною ухвалою вирішувалося виключно питання щодо прийняття заяви про відмову ТОВ «Династія В.В.» від касаційної скарги, з урахуванням того, що така заява підписана Галіцькою В.В.
Вважає, що оскільки листом від 19.10.2020 адвоката Сувалова В.О. повідомлено про розірвання в односторонньому порядку договору про надання правової допомоги, що укладений ТОВ «Династія В.В.» з адвокатом Сувалом В.О. №б/н від 01.02.2020 р., а також будь-які інші договори про надання правової допомоги, якщо такі були укладені з адвокатом Суваловим В.О., тому у останнього відсутні повноважень представляти інтереси ТОВ «Династія В.В.».
Також звертається увага, що адвокат Сувалов В.О. у даній справі № 902/66/20 представляє інтереси колишнього учасника ТОВ «Династія В.В.» Адамчука В.М., а наразі інтереси ТОВ «Династія В.В.» не збігаються з інтересами Адамчука В.М., тому адвокат Сувалов В.О. немає права представляти інтереси ТОВ «Династія В.В.».

В судовому засіданні від 23.09.2021 р. адвокат Джаловян І.А. пояснила, що наділена повноваженнями представляти ТОВ «Династія В.В.». На запитання головуючого судді щодо наявності конфлікту інтересів, враховуючи, що позов заявлений ОСОБА_2 до ТОВ «Династія В.В.», директором якого є Галіцька В.В., адвокат вказала, що конфлікту інтересів не вбачає. Зазначила, що підтримує апеляційну скаргу ОСОБА_2 і визнає позов.
Наголосила при цьому на необхідності передачі справи № 902/66/20 в Господарській суд Київської області для вирішення спору у межах справи про банкрутство № 911/698/21.
Заявила також, що судом першої інстанції не враховані вказівки, викладені у постанові Верховного Суду від 12.11.2020 р. у справі № 902/66/20.
На запитання головуючого судді, які саме вказівки не було враховано, розгорнутої відповіді не надала.

Досліджуючи повноваження на представництво ТОВ "Династія В.В.", колегією суддів враховує наступне.
Враховуючи належне повідомлення адвоката Сувалова В.О. листом від 19.10.2020 про розірвання в односторонньому порядку договору про надання послуг правової допомоги, відповідно до норм ст.907 ЦК України адвокат Сувалов В.О. втратив повноваження на представництво ТОВ "Династія В.В.", а тому письмові додаткові пояснення ТОВ "Династія В.В." (вх.№7090/21), підписані адвокатом Суваловим В.О. судом до уваги не беруться.
Стовно повноважень адвоката Джаловян І.А. на підставі договору. підписаного директором Галіцькою В.В. колегія суддів враховує такі обставини. ТОВ «Династія В.В.» та АО «Алєксєєв, Боярчуков та партнери» 26.07.2021 р. уклали договір про надання правової допомоги /а.с. 152-154 у т.7/, який від імені ТОВ «Династія В.В.» уклала директор      Галіцька В.В. В судовому засіданні від 23.09.2021 р. оглянуто оригінал договору про надання правової допомоги від 26.07.2021 р., на підставі якого виданий ордер від 26.07.2021 серія AI № 1135902.
Згідно з відомостями ЄДРПОУ керівником ТОВ «Династія В.В.» з 09.02.2016 р. є Галіцька В.В., і у ЄДРПОУ дані про обмеження – відсутні /а.с. 155-160 у т.7/. Таким чином, на підставі договору про надання правової допомоги підтверджені в установленому порядку повноваження адвоката Джаловян І.А. представляти ТОВ «Династія В.В.».
Поряд з цим, відповідно до п.8.13.2 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Династія В.В.» конфліктом інтересів є конфлікт між обов`язком посадової особи діяти добросовісно і розумно в інтересах товариства в цілому та приватним інтересом посадової особи або її афілійованих осіб. 
Відповідно до частини 2 статті 59 ГПК України особа не може бути представником, якщо вона у цій справі представляє або представляла іншу особу, інтереси якої у цій справі суперечать інтересам її довірителя.
Згідно з ч.3 ст.92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.
Згідно з п.8.13.5 статуту ТОВ «Династія В.В.» посадова особа, якій стало відомо про виникнення конфлікту інтересів, зобов`язана протягом 2-х днів повідомити про це директора товариства. Директор товариства зобов`язаний повідомити про виникнення конфлікту інтересів усіх учасників товариства протягом 2-х днів з дня отримання інформації про наявний конфлікт інтересів.
Поряд з цим, відомості про виконання директором Галіцькою В.В. вимог п.8.13.5 статуту щодо повідомлення про виникнення конфлікту інтересів усіх учасників товариства у матеріалах справи відсутні.
За таких обставин, колегія суддів надає оцінку поясненням адвоката Джаловян І.А. та заяві про визнання позову від імені ТОВ «Династія В.В.» в сукупності з іншими доказами.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІП РЕНТ", Приватне підприємство "Корпорація Максимум", Державний реєстратор Стрижавської селищної ради Луценко Євгеній Васильович, Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради, Приватний нотаріус Скутельник Інна Анатоліївна відзивів на апеляційну скаргу суду не подали.

Галіцька Вікторія Вікторівна, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІП РЕНТ", Приватне підприємство "Корпорація Максимум", Державний реєстратор Стрижавської селищної ради Луценко Євгеній Васильович, Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради, Приватний нотаріус Скутельник Інна Анатоліївна не забезпечили явку представників у судове засідання, тоді як були повідомлені судом про дату, час і місце розгляду справи в установленому порядку, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення /а.с.86-112 у т .7/. Колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу відповідача за відсутності представників учасників, враховуючи, що про час і місце судового засідання учасники справи повідомлені судом в установленому порядку. Відповідно до норм ч.12 ст.270 ГПК України неявка у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, оскільки визначальним є не явка представників, а достатність матеріалів справи для ухвалення судового рішення у справі.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши у судових засіданнях пояснення представників Товариства з обмеженою відповідальністю "Династія В.В." та ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегією суддів на підставі матеріалів справи встановлено слідуюче.
Відповідно до статуту Товариства з обмеженою відповідальністю “Династія В.В.” в редакції, затвердженій протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Династія В.В.» №8 від 25.10.2018 р., Товариство має статутний капітал у розмірі 11000000 грн: внесок учасника товариства ОСОБА_2 складає – 70% статутного капіталу товариства; внесок учасника товариства Приватного підприємства “Корпорація Максимум” складає – 30% статутного капіталу товариства (розділ 5.2 статуту) /а.с.21-43 у т.2/.
02.11.2018 р. ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю “ВІП РЕНТ” укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ “Династія В.В.”. Відповідно до п.1.1 цього договору продавець передає у власність покупця частку у статутному капіталі ТОВ “Династія В.В.” у розмірі 7700000 грн, що становить 70% статутного капіталу товариства, а покупець приймає цю частку та сплачує за неї грошову суму у розмірі та порядку визначеному договором /а.с.27-28 у т.1, а.с. 83-85 т.2/.
Відповідно до розділу 4 договору купівлі-продажу сторони домовилися про ціну частки, яка становить 770000 грн. При цьому Покупець зобов`язаний оплатити вартість частки протягом двох місяців з дня укладення даного Договору.
Актом приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ “Династія В.В.” від 02.11.2018 р. між ОСОБА_2 та ТОВ “ВІП РЕНТ” засвідчено факт передачі та оплати вказаної частки на виконання умов договору купівлі-продажу, та відсутність матеріальних претензій у сторін у зв`язку з передачею частки /а.с.32 у т.1, а.с.82 у т.2/.
02.11.2018 р. відбулися загальні збори учасників ТОВ “Династія В.В.”, оформлені протоколом №9 /а.с.30,31 у т.1, а.с.79-81 у т.2/, на яких були прийняті наступні рішення: 
- обрання головою загальних зборів Товариства – ОСОБА_3 , а секретарем - ОСОБА_2 ;
- затвердження продажу ОСОБА_2 частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю “Династія В.В.” та затвердження припинення участі в Товаристві ОСОБА_2 у зв`язку із продажем  нею своєї частки Товариству з обмеженою відповідальністю “ВІП РЕНТ”;
- затвердження нового складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю “Династія В.В.” з наступним розподілом часток: Приватне підприємство “Корпорація Максимум” - внесок 3 300 000 грн, частка – 30%; Товариство з обмеженою відповідальністю “ВІП РЕНТ” - 7700000, частка – 70%;
- затвердження нової редакції статуту Товариства з обмеженою відповідальністю “Династія В.В.” шляхом викладення його у новій редакції;
- уповноваження директора Товариства чи довірених ним осіб  здійснити усі необхідні дії для реєстрації внесення змін до відомостей про юридичну особу та змін до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю “Династія В.В.”.
За наслідками вказаного рішень зборів здійснено державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи від 05.11.2018 р. №11741050003013921, що знайшло своє відображення в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань /а.с.57-62 у т.1/.
ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю “ВІП РЕНТ” укладено додаткова угода №1 від 03.12.2018 р. до договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю “Династія В.В.” /а.с. 29 у т.1/.
Відповідно до умов вказаної додаткової угоди сторони дійшли згоди внести зміни в основний договір виклавши п.4.1 договору викладено в такій редакції “4.1 Сторони домовились, що ціна частки становить 1155000 (один мільйон сто п`ятдесят п`ять тисяч) грн”: п.4.2 договору – “ 4.2 Покупець зобов`язаний оплатити вартість частки протягом трьох місяців з дня укладення даного договору”; п.4.3 – “4.3 Покупець має право здійснювати оплату вартості частки частинами, але повний розрахунок повинен бути здійснений не пізніше строку, що вказаний у п.4.2 цього договору”. 
За наданою відповідачем ТОВ “ВІП РЕНТ” випискою по рахунку за період з 02.01.2018 р. по 21.01.2020 р. вбачається перерахування коштів за оплату частки в статутному капіталі ТОВ “Династія В.В.” на загальну суму 770000 грн. Останній платіж здійснено 20.12.2018 р. /а.с.67 у т.1/.
В подальшому, на підставі договорів купівлі-продажу від 23.04.2019 р. ТОВ “ВІП РЕНТ” відчужило частки в статутному капіталі ТОВ “Династія В.В.” покупцю Приватному підприємству “Корпорація Максимум” 10% статутного капіталу (що становить 1100000 грн) та покупцю ОСОБА_1 20 % статутного капіталу (що становить 2200000 грн) /т. 2, а.с.101-106/.
Загальними зборами учасників ТОВ “Династія В.В.” від 23.04.2019 р., які оформлені протоколом № 10, було затверджено продаж частини частки в статутному капіталі ТОВ “Династія В.В.” новим учасникам, затверджено вступ нових учасників, їх склад з новим розподілом часток, а також нову редакцію статуту /а.с.107-109 у т. 1/.
11.11.2019 р. Загальними зборами учасників ТОВ “Династія В.В.” прийнято рішення про призначення на посаду директора ТОВ “Династія В.В.” ОСОБА_1 /а.с.138,139 у т.2/.
За наслідками вказаних рішень зборів здійснено державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи від 24.04.2019 р. №11741050004013921, від 13.11.2019 р. №11741050005013921, інші зміни, а також державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи від 13.11.2019 р. №11741050006013921, що не пов`язані зі змінами в установчих документах, зміна керівника юридичної особи.
ОСОБА_2 звернулася до господарського суду з позовом /а.с.1-9 у т.1/ до ТОВ "ВІП РЕНТ" та ТОВ "Династія В.В.", в якому просила, з урахуванням уточнень /а.с.216-217 у т.2/:
- розірвати договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ " ОСОБА_4 "  від 02.11.2018 р. та додаткову угоду № 1 від 03.12.2018 р. до нього;
- визнати недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ " ОСОБА_4 ", що оформлені протоколом № 9 від 02.11.2018 р.;
- скасувати державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи від 05.11.2018 р. №11741050003013921, інші зміни, зміна складу або інформації про засновників;
- скасувати державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи від 24.04.2019 р. №11741050004013921;
- скасувати державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи від 13.11.2019 р. №11741050005013921;
- скасувати державну реєстрацію внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах, зміна керівника юридичної особи від 13.11.2019 р. №11741070006013921.
Позов мотивовано невиконанням відповідачем ТОВ "ВІП РЕНТ" обов`язку щодо сплати позивачу вартості фактично переданої частки статутного капіталу товариства, а тому позивач просить розірвати такий договір через порушення його істотних умов. За вказаних обставин, на думку позивача, відчужені права на частку в статутному капіталі ТОВ «Династія В.В.» підлягають поверненню продавцю, однак вимога про таке повернення у позові не заявлена.
Відповідно до рішення Господарського суду Вінницької області від 23.06.2020 р. у справі № 902/66/20 /а.с.105-112 у т.3/, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.09.2020 р. /а.с.185-195 у т.4/, позов задоволено частково. Розірвано договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Династія В.В.» від 02.11.2018 р. та додаткову угоду №1 до вказаного договору від 03.12.2018 р. Визнано недійсним рішення загальних зборів щодо затвердження продажу позивачем частки в статутному капіталі ТОВ «Династія В.В.» та затвердження припинення участі в Товаристві ОСОБА_2 у зв`язку із продажем нею своєї частки товариству з обмеженою відповідальністю «ВІП РЕНТ», оформлене протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Династія В.В.» від 02.11.2018 р. Визнано недійсним рішення загальних зборів щодо затвердження нового складу учасників ТОВ «Династія В.В.» з наступним розподілом часток: ПП «Корпорація Максимум» - внесок 3300000 грн, частка - 30%; ТОВ «ВІП РЕНТ» - 7700000, частка - 70%, оформлене протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Династія В.В.» від 02.11.2018 р. Визнано недійсним рішення загальних зборів щодо затвердження нової редакції статуту ТОВ «Династія В.В.» шляхом викладення його у новій редакції, оформлене протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Династія В.В.» від 02.11.2018 р.
Скасовано державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи від 05.11.2018 р. №11741050003013921, інші зміни, зміна складу або інформації про засновників; від 24.04.2019 р. №11741050004013921, інші зміни, зміна складу або інформації про засновників; від 13.11.2019 р. №11741050005013921, інші зміни; від 13.11.2019 р. №11741050006013921, що не пов`язані зі змінами в установчих документах, зміна керівника юридичної особи.
У задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсними рішень загальних зборів щодо обрання головою загальних зборів товариства – ОСОБА_3 , а секретарем – ОСОБА_2 , а також щодо уповноваження директора товариства чи довірених ним осіб  здійснити усі необхідні дії для реєстрації внесення змін до відомостей про юридичну особу та змін до установчих документів ТОВ «Династія В.В.», оформлених протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Династія В.В.» від 02.11.2018, відмовлено. 
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.11.2020 р. рішення Господарського суду Вінницької області від 23.06.2020 р. та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.09.2020 р. у справі   № 902/66/20 скасовано. Справу № 902/66/20 направлено на новий розгляд до Господарського суду Вінницької області /а.с.211-225 у т.5/.
Скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд вказав, що господарський суд мав перевірити доводи і заперечення учасників справи щодо злочинної змови ОСОБА_2 та ТОВ “ВІП РЕНТ”, дослідити та встановити дійсний момент фактичного укладення додаткової угоди № 1 про зміну/збільшення ціни та встановити, чи було виконано договір купівлі-продажу частки від 02.11.2018 р. станом на момент укладення додаткової угоди. Верховний Суд констатував, що місцевим господарським судом необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ “Династія В.В.” про призначення у справі почеркознавчої та технічної експертизи з метою встановлення моменту укладення додаткової угоди №1, з підстав, що предметом даного позову є розірвання договору, а не оспорювання укладення додаткової угоди.
Також Верховний Суд вказав, що судам попередніх інстанцій слід було дослідити, чи належний спосіб захисту свого права обрала ОСОБА_2 , пред`явивши позовну вимогу про розірвання спірного договору. Верховний Суд звернув увагу, що розірвання договору саме по собі не має наслідком ані повернення позивачу майна, яке було передано на виконання розірваного договору, ані виникнення в позивача права власності на це майно, а є підставою для виникнення обов`язку відповідача повернути це майно, та наголосив з посиланням на    ч. 5 ст. 17 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань”, що підставою державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства є: судове рішення, що набрало законної сили, про визначення розміру статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю та розмірів часток учасників у такому товаристві; судове рішення, що набрало законної сили, про стягнення (витребування з володіння) з відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, що не враховано судами попередніх інстанцій.
Верховний Суд встановив неправильне застосування норм права, зокрема, ст.ст.651, 692 ЦК України та ч.5 ст.17 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань” і зазначив про неналежне з`ясування судами попередніх інстанцій усіх обставин справи та пов`язаних з ними доказів.
Згідно ч.1 ст.316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Відповідно до рішення Господарського суду Вінницької області від 20.04.2021 р. у справі № 902/66/20 відмовлено в задоволенні позову, і колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції враховуючи наступне. 
Підставою розірвання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ “Династія В.В.” від 02.11.2018 р. та додаткової угоди  № 1 від 03.12.2018 р. до нього позивач зазначає невиконання покупцем обов`язку щодо оплати вартості відчуженої частки статутного капіталу.
Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.
Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
За змістом договору купівлі-продажу від 02.11.2018 р. сторони домовилися про продаж частки у статутному капіталі ТОВ “Династія В.В.” у розмірі 7700000 грн., що становить 70% статутного капіталу товариства. Ціну частки 770000 грн. покупець зобов`язаний сплатити протягом двох місяців з дати укладання договору.
Вказана сума була сплачена покупцем з 17.12.2018 р. по 20.12.2018 р. (тобто – у визначений в договорі строк), що підтверджується випискою по рахунку ТОВ “ВІП РЕНТ” за період з 02.01.2018 р. по 21.01.2020 р. /а.с. 67 у т.1/ та не заперечується сторонами.
03.12.2018 р. покупцем та продавцем укладено додаткову угоду № 1 до договору купівлі-продажу частки, в якій змінено ціну частки на 1155000 грн. та  строк оплати - до 3-х місяців.
При новому розгляді справи у суді першої інстанції жодна із сторін у справі не заперечила факт укладення додаткової угоди № 1 саме 03.12.2018 р. та не заявила про необхідність призначення судової експертизи, в жодне судове засідання, що проведені в межах підготовчого провадження, позивач та відповідачі не з`явились, будь-яких пояснень, клопотань чи заяв з викладом своїх позицій не надали. Таким чином, сторони не спростовували фактичної дати укладення додаткової угоди № 1 03.12.2018 р., тому Господарський суд Вінницької області правомірно, керуючись нормами ст.ст.13, 14 ГПК України, на підставі ч.ч.1,3 ст.74, 76– 79, 99, п.п. 7,8 ч.2 ст.182 ГПК України не встановив  необхідності у призначенні експертизи. За таких обставин доводи позивача в апеляційній скарзі, що встановлення фактичної дати укладення додаткової угоди є обставиною, яка має суттєве значення для вирішення даного спору, колегія суддів вважає необгрунтованими з огляду на предмет спору (розірвання договору, а не стягнення боргу), конкретні обставини справи (зокрема те, що сторони не запреречують невиконання платежу на умовах цього договору) та позиції сторін при новому розгляді справи.
Разом з тим, колегія суддів враховує, що розірвання договору належить до загальних способів захисту прав сторін договору, тоді як глава 54 Цивільного кодексу України містить спеціальне регулювання відносин купівлі-продажу, зокрема і щодо способів захисту прав продавця, порушених покупцем.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 692 ЦК України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. 
Відповідно до ч. 4 ст. 692 ЦК України якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу.
Як зазначено вище, матеріалами справи підтверджується, що покупець ТОВ “ВІП РЕНТ” отримав товар - частку у статутному капіталі ТОВ “Династія В.В.” та здійснив оплату в сумі 770000 грн. Тобто – покупець не відмовився від одержання товару (частки у статутному капіталі), одержав її, вчинив необхідні діі для державної реєстрації відповідних змін в установчих документах юридичної особи ТОВ “Династія В.В.”, сплатив продавцю ОСОБА_2  в обумовлений договором строк 770000 грн. Такі діі відповідача ТОВ “ВІП РЕНТ” та його позиція у даній справі не свідчать про намір відмовитись від прийняття та оплати товару. Твердження позивача, що ТОВ "ВІП РЕНТ" втратив інтерес до договору, не бажає приймати участь в управлінні ТОВ “Династія В.В.” при новому розгляді справи не підтверджені, оскільки відповідач ТОВ "ВІП РЕНТ" подібних заяв не робив, а його дії, на думку колегії суддів, можуть свідчити про наявність розбіжностей/спору між сторонами щодо суми, належної до сплати, але не про відмову від прийняття і оплати товару. 
Отже такий обраний продавцем спосіб захисту як розірвання договору, що вже виконаний з боку продавця, який передав товар, і покупця, який прийняв товар і частково оплатив, не відповідає суті порушення договору купівлі-продажу, що полягає в несплаті грошових коштів. Відповідно до ч. 3 ст. 692 ЦК України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами, оскільки якщо порушення права продавця полягає в тому, що він не отримав грошових коштів від продавця, то способу захисту, який належним чином захистить саме це право, відповідає позовна вимога про стягнення неотриманих коштів, а не розірвання договору.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 р. у справі № 916/667/18 і враховується колегією суддів відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч.4 ст. 236 ГПК.
Відповідно до частини 1, 2 ст.5 ГПК України господарський суд, здійснюючи правосуддя, захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, необхідно зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного прав, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Згідно з ч. 4 ст.11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, пункт 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та пункт 75 рішення від 05 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02) зазначає, що в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).
Враховуючи наведені норми законодавства та беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що  обраний позивачем спосіб захисту не направлений на відновлення порушеного права і  позовна вимога про розірвання договору не підлягає задоволенню як така, що суперечить вищенаведеним нормам законодавства.
Позивач вказує, що оскільки договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю “Династія В.В.” підлягає розірванню, оформлені протоколом рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Династія В.В." від 02.11.2018 р. підлягають визнанню недійсними.
ОСОБА_2 доводить, що відчужена нею Товариству з обмеженою відповідальністю "ВІП РЕНТ" частка була згодом відчужена ще двом особам. В подальшому ці зміни зареєстровані в установленому законом порядку державним реєстратором. Стверджує, що усі ці зміни є похідними від спірного договору та перебувають у причинно-наслідковому зв`язку, а способом захисту порушених прав позивача буде скасування усіх похідних реєстраційних дій, а саме: від 05.11.2018 р. № 11741050003013921, від 24.04.2019 р. № 11741050004013921, від 13.11.2019 р. № 11741050005013921 та від 13.11.2019 р. № 11741070006013921.
Колегія суддів вважає, що позовні вимоги про скасування рішень загальних зборів учасників ТОВ “Династія В.В.”, оформлених протоколом № 9 від 02.11.2018 та скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи від 05.11.2018               № 11741050003013921 (інші зміни, зміна складу або інформації про засновників) є похідними від вищевказаної вимоги про розірвання договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Династія В.В." від 02.11.2018 та Додаткової угоди № 1 від 03.12.2018 до нього, оскільки такі діі вчинені на підставі договору купівлі-продажу частки, а тому також задоволенню не підлягають з огляду на похідний характер цих вимог та враховуючи, що інших підстав позивач у позовній заяві не наводить.
До того ж, як наголошено Верховним Судом у складу Касаційного господарського суду у постанові від 12.11.2020 у даній справі, розірвання договору саме по собі не має наслідком ані повернення позивачу майна, яке було передано на виконання розірваного договору без зустрічного задоволення, ані виникнення в позивача права власності на це майно, а є підставою для виникнення обов`язку відповідача повернути це майно (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 916/667/18).
Щодо вимог позивача про скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи від 24.04.2019 № 11741050004013921, від 13.11.2019                  № 11741050005013921 та від 13.11.2019  № 11741070006013921, судом встановлено, що реєстрація змін вчинялась на підставі рішень загальних зборів, оформлених протоколами      № 10 від 23.04.2019 та № 11 від 11.11.2019 відповідно до договорів купівлі-продажу від 23.04.2019 про відчуження на користь ПП "Корпорація Максимум" 10% статутного капіталу ТОВ “Династія В.В.” та на користь ОСОБА_1 20%  статутного капіталу ТОВ “Династія В.В.”, які не є предметом спору у даній справі, і матеріали даної справи не містять відомостей про їх розірвання, зміну, визнання недійсними в судовому порядку, тобто – презумюється їх чинність. Оскільки такі правочини не пов`язані з купівлею-продажем частки за договором від 02.11.2018 р., а отже не є похідними вимогами за свою суттю, а інші підстави позовних вимог про скасування державної реєстрації змін до установчих документів позивачем у позовній заяві не визначені, отже – такі вимоги не підлягають задоволенню як безпідставні.
Згідно ч. 1 ст.162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Предметом позову як вимоги про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу. Підстави позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. До підстав позову належать лише юридичні факти, тобто ті, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення. 
Суд розглядає позовну заяву в межах вимог, зазначених у позовній заяві з урахуванням наведених позивачем обґрунтувань.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог (в межах апеляційного оскарження), оскільки заявлені вимоги є безпідставними і не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, колегія суддів спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі “Проніна проти України”, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Відхиляючи доводи скаржника про необхідність передачі даної справи № 902/66/20 в Господарській суд Київської області для вирішення спору у межах справи № 911/698/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Династія В.В.», колегія суддів зазначає наступне.
Суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення на час його ухвалення.
Колегією суддів за даними Єдиного державного реєстру судових рішень, які є відкритими для безоплатного цілодобового доступу, встановлено, що 30.03.2021 р. Господарський суд Київської області постановив відкрити провадження у справі                     № 911/698/21 за заявою ТОВ «БМУ-6» про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Династія В.В.». Разом з тим, ухвала була оскаржена в апеляційному порядку, не набрала законної сили і відповідно до постанови Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 р. ухвалу господарського суду Київської області від 03.03.2021 року у справі № 911/698/21 було скасовано.
Отже, на час ухвалення оскаржуваного рішення у Господарського суду Вінницької області не існувало підстав для передачі справи за підсудністю для розгляду в межах справи про банкрутство № 911/698/21.
На даний час постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.07.2021 р. касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Династія В.В.» задоволено. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 р. у справі № 911/698/21 скасовано, справу № 911/698/21 направлено на новий апеляційний розгляд до Північного апеляційного господарського суду і розгляд апеляційної скарги у справі № 911/698/21 не завершений.
Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи. Оскільки спір у даній справі стосується захисту корпоративних прав і вимоги за цим позовом не підлягають вартісній оцінці та є немайновими, а результати їх розгляду не вплинуть на обсяг ліквідаційної маси товариства, тому відсутні підставі стверджувати, що на позовні вимоги у даній справі поширюються положення щодо належності спорів з майновими вимогами до боржника.
За таких обставин колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника щодо виключної підсудності даної справи Господарському суду Київської області.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Вінницької області від 20.04.2021 р. у справі № 902/66/20 ґрунтується на матеріалах справи, відповідає чинному законодавству, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування за ст.277 ГПК України. Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.
Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно з ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст.  129, 269, 270, 276, 281 - 282  Господарського процесуального кодексу України, суд
                     
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2  залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Вінницької області від 20.04.2021р. у справі № 902/66/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.
Матеріали справи № 902/66/20 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений 12 жовтня 2021 року

               Головуючий  суддя                                                                      Маціщук А.В. 

Суддя                                                                                              Олексюк Г.Є.  

Суддя                                                                                              Філіпова Т.Л.