П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/4110/21	
Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:  Димерлія О.О.
суддів: Єщенка О.В. ,  Танасогло Т.М. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.09.2021р. у справі №400/4110/21 за позовом ОСОБА_1 до Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови від 17.05.2021 ВП № 65253065

У С Т А Н О В И В:
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просила суд визнати протиправною та скасувати постанову Первомайського відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про накладення штрафу від 17.05.2021р. ВП №65253065.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що не чинила перешкод у спілкуванні батька з дітьми, а неможливість спілкування викликана хворобою дітей, що перебували на амбулаторному лікуванні та потребували домашнього режиму. Вказана обставина, на думку позивачки, в силу приписів статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» є поважною причиною невиконання рішення суду.
Не погоджуючись із позовними вимогами Первомайським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) до окружного адміністративного суду подано відзив на позовну заяву, у якому вказано про невиконання ОСОБА_1 рішення суду без поважних причин.
Як зазначено у наданих третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 до суду першої інстанції письмових поясненнях ОСОБА_1 не виконує рішення суду без поважних причин, у зв`язку з чим державним виконавцем цілком правомірно винесено спірну постанову про накладення штрафу від 17.05.2021р. ВП №65253065.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.09.2021 року у справі №400/4110/21 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1   до Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови від 17.05.2021 ВП № 65253065.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вказав на те, що ОСОБА_1 не виконується рішення суду без поважних причин.   
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу у якій зазначено, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, а тому позивачка просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу позивачка зазначає, що факт відвідування дітьми дитячого садочку жодним чином не свідчить про те, що ОСОБА_1 чинила перешкоди у спілкуванні батька з дітьми. Решта доводів апеляційної скарги дублює зміст позовної заяви.
Згідно із поданим ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції відзивом на апеляційну скаргу винесенню державним виконавцем спірної постанови про накладення штрафу від 17.05.2021р. ВП №65253065 слугувало не забезпечення боржником побачення батька з дітьми в порядку визначеному судовими рішеннями без поважних причин. На думку третьої особи, ОСОБА_1 навмисно створено умови для невиконання судових рішень.
Скориставшись наданим приписами чинного процесуального законодавства правом Первомайським відділом державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) до апеляційного суду подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки судові рішення нею не виконувались без поважних причин. Як зазначає відповідач, накладення державним виконавцем штрафу відбулося за наслідками комплексного дослідження наявних у матеріалах виконавчого провадження документів. Крім того, відповідач акцентує увагу на тому, що рішення суду боржницею не виконано і наразі.
В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга позивачки задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.
Зокрема, колегією суддів установлено, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.12.2020р. у справі №484/37/20 (провадження № 2/484/421/20) позов ОСОБА_2 задовольнити частково.
Визначено спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні з синами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , щоп`ятниці з 16 до 20 години та щосуботи з 10 до 20 години за місцем проживання батька по АДРЕСА_1 .
Зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 у спілкуванні з дітьми.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 31.03.2021р. у справі №484/37/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.12.2020р. в частині вимог ОСОБА_2 про визначення способів участі у вихованні дітей змінено, доповнивши правом останнього на побачення з дітьми у день їх народження  - 02 червня, а також у святкові дні: 01 січня, 01 травня, 28 червня, 14 жовтня з 10 до 14 години.
В іншій частині рішення суду залишено без змін.
На виконання вищеозначених судових рішень Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області 21.04.2021р. видано виконавчий лист №2/484/421/20.
Вказаний виконавчий документ було подано до примусового виконання.
Постановою Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 17.05.2021р. відкрито виконавче провадження №65253065 з виконання виконавчого листа №2/484/421/20, виданого Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області.
При примусовому виконанні виконавчого листа №2/484/421/20, виданого Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області, Первомайським відділом державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) винесено спірну постанову про накладення штрафу від 17.05.2021р. ВП №65253065.
Не погодившись із винесеною Первомайським відділом державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) постановою про накладення штрафу від 17.05.2021р. ВП №65253065 ОСОБА_1 за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до  статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 
Приписами пункту 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" установлено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно із частиною шостою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
За рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
Відповідно до частини другої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною установлено статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.
Згідно до частини першої  статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Системний аналіз вищенаведених законодавчих приписів свідчить, що накладення штрафу за невиконання рішення, яке зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності такого боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). 
Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано з поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. 
Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника накладено штраф за невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому полягає причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. 
При цьому, сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин такого невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження».
Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.
Отже, державний виконавець зобов`язаний провести перевірку виконання судового рішення боржником, а підставою для накладення штрафу є невиконання рішення боржником без поважних причин. Тобто, державний виконавець має встановити, що поважних причин невиконання рішення не має.
Поважними в розумінні Закону України «Про виконавче провадження» можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Так, із матеріалів виконавчого провадження убачається, що постановою Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 17.05.2021р. відкрито виконавче провадження №65253065 з виконання виконавчого листа №2/484/421/20, виданого Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області.
У вказаній постанові про відкриття виконавчого провадження від 23.04.2021р.  ВП №65253065 зазначено, що боржнику необхідно виконати рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дітьми в порядку, визначеному рішенням.
З матеріалів справи убачається, що 30.04.2021р., 01.05.2021р., 07.05.2021р. та 08.05.2021р. державним виконавцем здійснено перевірку виконання ОСОБА_1 (боржник) судових рішень щодо визначення способу участі ОСОБА_2 (стягувач) у спілкуванні з синами – ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , за місцем проживання батька, а саме АДРЕСА_1 (визначено судовими рішеннями).
За наслідками вказаної перевірки, державним виконавцем у визначений судовими рішеннями час та місці побачення, складено акти від 30.04.2021р., від 01.05.2021р., від 07.05.2021р. та від 08.05.2021р., у яких зазначено, що боржником на забезпечено присутність дітей за адресою: АДРЕСА_1 .
За наслідками офіційного з`ясування фактичних обставин справи колегією суддів установлено, що визначений статтею 64-1 Закону України "Про виконавче провадження" алгоритм дій державним виконавцем дотримано.
Установивши, що судові рішення боржником не виконуються без поважних причин, державним виконавцем, з урахуванням приписів статті 75 Закону України "Про виконавче провадження", цілком правомірно винесено спірну постанову про накладення штрафу від 17.05.2021р. ВП №65253065.
При цьому, на думку апеляційного суду є необґрунтованими посилання скаржниці на перебування дітей на лікарняному, з огляду на таке.
Зокрема, судом апеляційної інстанції установлено, що 30.04.2021р. ОСОБА_1 державному виконавцю подано довідки від 30.04.2021р. про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 знаходяться на амбулаторному лікуванні з діагнозами: «функціональна диспепсія» та «гострий синусит» відповідно.
Амбулаторне лікування – це лікування, яке відбувається вдома хворого або при відвідуванні самим хворим лікувального закладу.
Функціональна диспепсія шлунка – дуже поширене гастроентерологічне захворювання, яке характеризується больовим синдромом та дискомфортом в епігастрії, відчуттям переповнення після їжі, відрижкою, печією, нудотою та метеоризмом.
Функціональна диспепсія – це порушення травлення, не пов`язане з органічними причинами (виразковою хворобою, пухлинами, холециститом, хронічним панкреатитом тощо). Функціональна диспепсія – діагноз виключення. Він ставиться у разі, коли ретельне обстеження не виявляє інших захворювань, які б викликати симптоми. Диспепсія не пов`язана з порушенням функції кишківника.
Синусит - запалення слизової оболонки будь-якої з приносових пазух носа. 
Гострий синусит може виникнути при травмі області носа та приносових пазух, сторонньому тілі в порожнині носа, після хірургічних втручань.
Відповідно до наявної наданої Дошкільним навчальним закладом ясла-садочок №34 «Зірочка» інформації, викладено у листі від 12.05.2021р. №142, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 з січня 2020 року зараховані до Дошкільного навчального закладу ясла-садочок №34 «Зірочка» та протягом навчання в закладі (з січня 2020 по 07 травня 2021) на дієтичному лікуванні не перебували. ОСОБА_4 , ОСОБА_3 були присутні в ДНЗ №34 – 29.04.2021 та 05.05.2021. ОСОБА_4 , ОСОБА_3 були відсутні в ДНЗ №34 – 30.04.2021 за сімейними обставинами (зі слів матері дітей). Крім того, під час перебування дітей у ДНЗ №34 зовнішніх ознак інфекційних хвороб у ОСОБА_2 та ОСОБА_7 не було.
Отже, з урахуванням вищевикладеного, на думку колегії суддів, наведені скаржницею підстави за наявності яких не виконувались судові рішення не є поважними.
До того ж, апеляційний суд зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів за наслідками дослідження яких можливо було б дійти висновку, що судові рішення ОСОБА_1 не виконуються за наявності поважних причин. 
Також, вважаючи постанову про накладення штрафу від 17.05.2021р. ВП №65253065 неправомірною скаржниця вказує про те, що вона не чинила перешкод у спілкуванні батька з дітьми.
Натомість, колегія суддів зазначає, що спірну постанову державним виконавцем прийнято у зв`язку з невиконанням боржником рішення суду без поважних причин, а не з підстав вчинення перешкод у спілкуванні батька з дітьми.
Крім того, на думку апеляційного суду, наявність у матеріалах справи довідки лікаря про непрацездатність ОСОБА_1 від 12.05.2021р. (діагноз: «гострий ларинготрахеїт»), листа непрацездатності серії АЛД №060311  від 12.05.2021р., виданого ОСОБА_1 про амбулаторне лікування у період з 12.05.2021р. по 24.05.2021р., листа непрацездатності серії АЛД №060826  від 28.05.2021р., виданого ОСОБА_1 про амбулаторне лікування у період з 28.05.2021р. по 21.06.2021р., у даному випадку, не свідчить поважність причин за наявності яких позивачкою не виконано судові рішення.
Крім того, суд апеляційної інстанції акцентує увагу учасників справи, що відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Згідно статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюють вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за   законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основу відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11.07.2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти:    по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною;    по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.
Установлені у межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі доводи позивачки.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і твердження відповідача, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
З підстав визначених статтею 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.09.2021р. у справі №400/4110/21 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач 	 	Димерлій О.О.	
Судді	    	Єщенко О.В.    Танасогло Т.М.