ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2021 року м.Херсон

Номер справи: 766/13733/21
Номер провадження: 22-ц/819/2010/21

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого (суддя-доповідач)        Ігнатенко П.Я.,
суддів:                                Воронцової Л.П.
                                       Полікарпової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Майдан С.І. від 17 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , від імені якої діє ОСОБА_1 до Приватного багатопрофільного підприємства «Парітет» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 , від імені якої діє ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного багатопрофільного підприємства «Парітет» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17 вересня 2021 року позовну заяву повернуто позивачу у зв`язку з не усуненням недоліків, визначених ухвалою суду від 11.08.2021 року.
Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись порушення норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надходив.
За правилами ч. 13 ст. 7, п.6 ч.1 ст.353, ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 17 вересня 2021 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
З`ясувавши обставини справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню  з таких підстав.
Відповідно до частини першої ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Частиною третьою зазначеної статті передбачено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 , від імені якої діє ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного багатопрофільного підприємства «Парітет», в якому просила:
-поновити її на посаді заступника генерального директора з комерційних питань Приватного багатопрофільного підприємства «Парітет»;
-стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.07.2021 року.
Ухвалою судді Херсонського міського суду від 11.08.2021 року позовна заява залишена без руху, як така, що подана без додержання вимог ст.ст.175,177 ЦПК України. В ухвалі зазначено, зокрема, про необхідність позивачу зазначити ціну позову, навести обґрунтований розрахунок суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу та сплатити судовий збір за вказану позовну вимогу (а.с.15-17).
14 вересня 2021 року ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій наполягав на тому, що звернувся до суду з трудовим спором, а тому від сплати судового збору звільнений відповідно до п.1 частини першої ст.5 Закону України «Про судовий збір» (а.с.19).
Розміри ставок судового збору визначені статтею 4 Закону України «Про судовий збір». 
Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях. Указаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).
Заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України» «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати.
Таким чином, норми Закону України «Про судовий збір», чинні на момент звернення до суду із даним позовом, не містять положення про звільнення від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях позивача у справах про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Матеріали справи не містять доказів того, що позивачем сплачений судовий збір за вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Інших документів, які б надавали позивачу пільги щодо сплати судового збору згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір», також суду не надано.
За таких обставин, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позову в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Разом з тим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у порушення вимог закону повернув позовну заяву в частині вимог про поновлення на роботі, оскільки в цій частині вимог позивач звільнений від сплати судового збору. 
Повернення позову в частині вимог, за якими позивач звільнений від сплати судового збору в даному випадку суперечить завданню цивільного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі ст.64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1,2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року №9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Крім того, у низці рішень Європейського Суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті справи.
У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Таким чином, вказані обставини свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити свої трудові права в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 17 вересня 2021 року в частині позовних вимог про поновлення на роботі слід скасувати, а справу в цій частині направити для продовження розгляду до суду першої інстанції; ухвалу суду в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід залишити без змін, оскільки дані вимоги не були оплачені судовим збором.
Керуючись ст. ст. 367-368, 379 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 задовольнити частково.
Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 17 вересня 2021 року в частині позовних вимог про поновлення на роботі скасувати, справу в цій частині направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В решті позовних вимог (про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) ухвалу залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                         П.Я.Ігнатенко

Судді:                                                                                 Л.П.Воронцова

     О.М.Полікарпова