ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2021 року                                   м.Дніпро                          Справа №  908/3387/20

Центральний     апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий     суддя - Вечірко І.О. (доповідач), судді – Кузнецов В.О., Мороз В.Ф., 
розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області 
на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.06.2021р. (повний текст складено 22.06.2021р., суддя - Левкут В.В., м. Запоріжжя)
у справі № 908/3387/20
за позовом Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району,         м. Запоріжжя
до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, м. Запоріжжя
про стягнення 124 255,54 грн., -
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст та мотиви рішення суду першої інстанції.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 09.06.2021р. у справі № 908/3387/20 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на користь Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району 116 079,39 грн. основного боргу за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг № 1/12 від 18.01.2012р., 3 463,34 грн. 3 % річних та 4 707,96 грн., інфляційних втрат, 2 101,92 грн.     судового збору, в іншій частині позову відмовлено.        
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення відповідачем умов, визначених змістом зобов`язання, та факт несплати відповідачем позивачу компенсації понесених комунальних послуг у спірний період є доведеним. Доказів погашення суми боргу відповідачем суду не надано. Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за визначений позивачем період з 01.01.2020 по 29.12.2020 суд першої інстанції дійшов висновку про те, що він є правильним.  Щодо розрахунку інфляційних втрат за період з січня по листопад 2020 включно на суму заборгованості 116079,00, суд встановив, що до стягнення підлягає сума 4707,96 грн, а решта вимог про стягнення інфляційних втрат в розмірі 4,85 грн. визнається судом необґрунтованою. 

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.
        Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні та вважає його таким, що прийнято з порушенням норм матеріального права.  Посилаючись на частини 1,2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зазначає, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені в паперовій або електронній формі та повинні мати обов`язкові реквізити, зокрема, дату складання.  В якості підстав виникнення боргу, судом першої інстанції визначено наступні документи: акт б/н та б/д здачі-приймання робіт (послуг) за січень – 3816,72 грн., акт б/н та б/д здачі-приймання робіт (послуг) за лютий – 24385,52грн., акт б/н та б/д здачі-приймання робіт (послуг) за березень – 17148,78 грн., акт б/н та  б/д здачі-приймання робіт (послуг) за листопад – 12761,54 грн., акт б/н та б/д здачі-приймання робіт (послуг) за грудень - 24966,83 грн., які  не містять дати складення документа, що перешкоджає можливості встановити відомості про господарську операцію. Істотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, є підставою для невизнання їх первинними документами.   

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.
Позивач  не погоджується з доводами апеляційної скарги та зазначає, що з 2012 року з боку апелянта жодних зауважень щодо форми та змісту актів не надходило. Станом на кінець 2018 року всі зобов`язання з боку користувача по договору №1/12 були виконані в повному обсязі. Також не виникало питань щодо оплати по таким актам за послуги з теплопостачання, отримані відповідачем у 2020 році, адже саме сума послуг за такими актами за 2020 рік склала 67068,68 грн. і вони були оплачені відповідачем. Звертає увагу суду, що порядок ведення бухгалтерського обліку та звітності районною державною адміністрацією не є предметом даного спору, адже основне  питання – це невиконання відповідачем своїх  зобов`язань по договору і неможливість позивача у інший спосіб захистити свої права на відшкодування  понесених та безпідставно та незаконно неоплачених витрат. Спроби апелянта переключити увагу суду на порядок ведення адміністрацією бухгалтерського обліку жодним чином не обґрунтовують його бездіяльність в частині обов`язку належним чином  виконати свої зобов`язання по договору №1/12. З кінця 2019 року та протягом 2020 року районна адміністрація письмово зверталась до користувача з проханням оплатити заборгованість, надавала акти та пропонувала розірвати договір за відсутності потреби у приміщеннях. 

3. Апеляційне провадження.
3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.07.2021р. (головуючий суддя Кузнецова І.Л. (доповідач), судді Кощеєв І.М., Чус О.В.) відкрито апеляційне провадження у справі №908/3387/20; розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами     без повідомлення учасників справи.
Розпорядженням керівника апарату суду від 17.08.2021р., у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 з посади судді Центрального апеляційного господарського суду на підставі рішення ВРП № 1791/0/15-21 від 05.08.2021р., призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 908/3387/20, за результатом якого для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Верхогляд Т.А., Кузнецов В.О.
Розпорядженням керівника апарату суду від 19.08.2021р., у зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Верхогляд Т.А., для прийняття справи до свого провадження призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у справі № 908/3387/20, за результатами якої визначено склад судової колегії: головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Кузнецов В.О., Мороз В.Ф.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.08.2021р. колегією суддів у складі головуючого судді Вечірко І.О. (доповідач), суддів Кузнецов В.О., Мороз В.Ф. апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.06.2021р. у справі № 908/3387/20 прийнято до свого провадження. 

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.
Управлінням комунальної власності Запорізької обласної ради (далі- позичкодавцем), Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради (далі  балансоутримувачем) та Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м. Запоріжжя (далі- користувачем) 11.01.2010 укладений договір позички (далі – договір позички)
Відповідно до п. 1.1 Договору позички позичкодавець, балансоутримувач передав у тимчасове користування, а користувач прийняв нерухоме майно, а саме – нежитлові приміщення №№ 144-178, які розташовані на четвертому поверсі, та приміщення №№232-237, 239-242, які розташовані на технічному поверсі (літ. А-5) адміністративної будівлі по вул. Бородінській, 1а у м. Запоріжжі, загальною площею 887,00 кв. м., що перебувають у оперативному управлінні Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради, вартість яких визначена у звіті про оцінку і становить за незалежною оцінкою 1    499 859,00 грн. станом на 30.11.2009. 
Згідно з п. 8.1 Договору позички цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, і діє з січня 2010 року по грудень 2013 року.     
За актом приймання-передачі від 11.01.2010 обумовлене договором позички майно передано користувачу. 
Додатковою угодою від 11.10.2011 до Договору позички замінено позичкодавця з Управління комунальної власності Запорізької міської ради на Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради та балансоутримувача з Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради на Районну адміністрацію Запорізької міської ради по Ленінському району. 
Додатковою угодою від 26.12.2016 до Договору позички замінено користувача з Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя на Запорізьку об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Запорізькій області.
Додатковою угодою від 23.09.2020 до Договору позички визначено сторони Договору позички: позичкодавець – Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, користувач – Головне управління ДФС у Запорізькій області, балансоутримувач – Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району. 
Відповідно до п. 2 цієї додаткової угоди сторони дійшли згоди про розірвання договору позички від 11.01.2010 та повернення балансоутримувачу майна, а саме – нежитлових приміщень №№ 144-178, розташованих на четвертому поверсі та приміщень №№ 232, 233, 242 технічного поверху (літ. А-5) адміністративної будівлі, загальною площею 803,50 кв. м. за адресою: вул. Бородінська, буд. 1а м. Запоріжжя. 
За актом приймання-передачі від 23.09.2020 користувачем передано, а Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради прийнято обумовлене Договором позички майно загальною площею 803,50 кв. м. 
Крім того, Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м. Запоріжжя (Користувачем) та Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Ленінському району (Балансоутримувачем) 18.01.2012 укладений договір № 1/12 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя (надалі - Договір).
Згідно п. 1.1. Договору (в редакції додаткової угоди від 25.05.2012) компенсація балансоутримувачу витрат за комунальні послуги (опалення, підігрів води, водопостачання та водовідведення, електроенергію, збір та вивезення твердих побутових відходів, захоронення твердих побутових відходів та телекомунікаційні послуги) здійснюється на підставі актів виконаних робіт. Сума обчислюється із загальної суми витрат, понесених балансоутримувачем в цілому пропорційно до площі приміщень, які передані користувачу, розрахунковим шляхом з урахуванням зміни тарифів на комунальні послуги. Розрахунок за електроенергію – згідно потужностей електричного обладнання, комп`ютерної та множувальної техніки, ламп, що використовує користувач. 
Сторони погодили у п. 4.1 Договору, що даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2012. Враховуючи припис ст.631 ЦК України та ту обставину, що послуги, які є предметом цього договору почали надаватися користувачу балансоутримувачем до його укладення, умови даного договору застосовуються до відносин сторін цього договору, які виникли до його укладання, а саме з 01.01.2012.
Договір вважається пролонгованим на наступний рік, якщо жодна із сторін не заявить про анулювання договору за місяць до закінчення терміну його дії (п. 4.2 Договору).
Додатковою угодою від 23.09.2020 до Договору замінено назву користувача на Головне управління ДФС у Запорізькій області.
Відповідно до п. 4 цієї додаткової угоди стороні дійшли згоди про розірвання договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг від 18.01.2012 № 1/12 за згодою сторін. 
Додатковою угодою від 09.10.2020 до Договору внесено зміни до пункту 1.1 Договору та викладено його в наступній редакції: Компенсація балансоутримувачу витрат за комунальні послуги здійснюється на підставі актів  виконаних робіт та складає 67068,68 грн. 
На виконання укладеного Договору позивачем надавались відповідачу послуги, пов`язані з користуванням приміщеннями, утриманням вказаних приміщень та наданням комунальних послуг.
За доводами позивача, на даний час користувач оплатив компенсацію витрат балансоутримувача за 2018 та 2020 роки, але компенсаційні витрати балансоутримувача за отримані у 2019 році послуги з теплопостачання не оплачені. 
Теплопостачальною організацією за 2019 рік надані позивачу акти приймання-передачі теплової енергії від 11.02.2019 на суму 204679,87 грн., від 25.02.2019 на суму 81469,00 грн., від 07.03.2019 на суму 54100,55 грн., від 09.04.2019 на суму 95337,44 грн., від 08.11.2019 на суму 28601,23 грн., від 05.12.2019 на суму 42448,02 грн., від 24.12.2019 на суму 133810,70 грн. від 24.12.2019 на суму 5326,13 грн.
В свою чергу, позивачем за вказаний період виставлені відповідачу відповідні рахунки та акти здачі-приймання робіт (послуг) згідно договору №1/12 від 18.01.2012.
За період з 01.01.2019 по 31.12.2019 сума витрат, яка підлягає компенсації складає 116079,39 грн., а саме: січень – 36816,72 грн., лютий – 24385,52 грн., березень – 17148,78 грн., листопад 12761,54 грн., грудень – 24966,83 грн. 
Відповідачем, в порушення умов Договору, свої зобов`язання щодо компенсації балансоутримувачу витрат на комунальні послуги належним чином не виконані.
Заборгованість за спірний період в розмірі 116079,39 грн. відповідачем не сплачено.
Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району неодноразово листами від 28.12.2019 №01/01-27/1313, 06.02.2020 №01/01-27/0116, 01.07.2020 №01/01-34/0850, 25.09.2020 №02/01-27/1313 зверталась до Головного управління ДФС у Запорізькій області з питань вирішення подальшої потреби у використанні приміщень, переданих у позичку та оплаті компенсаційних витрат балансоутримувачу.
Неналежне виконання відповідачем зобов`язання щодо компенсації понесених балансоутримувачем витрат у визначений договором строк стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4). 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.
Частиною 1 ст. 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Договором визнається домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Частиною 7 ст. 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Згідно з  ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
З матеріалів справи вбачається, що сторонами у справі укладено договір позички №92 від 11.01.2010 та договір  №1/12 від 18.01.2012 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого мана та надання комунальних послуг ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя. 
Як вірно було встановлено господарським судом першої інстанції, договір позички №92 від 11.01.2010 розірвано на підставі додаткової угоди від 23.09.2020. 
Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Сторонами у справі не заперечується факт передання користувачем та прийняття Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради майна, відповідно до акту приймання-передачі від 23.09.2020. 
Користувачем сплачено компенсацію витрат балансоутримувача за комунальні послуги за 2018 та 2020 роки,  проте  за 2019 рік отримані послуги з теплопостачання не сплачені. 
Положеннями ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України). 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч. 1 ст. 73 ГПК України). 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. (ч. 1 ст. 74 ГПК України).
Апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що договір №1/12 від 18.01.2012 не містить чіткого строку оплати компенсації комунальних послуг понесених балансоутримувачем, проте, зважаючи на специфіку суб`єктів господарювання внесення плати за надані комунальні послуги за умовами договору пов`язувалось саме з відкриттям асигнувань відповідним КЕКВ.  По закінченню бюджетного року позивач  листом від 28.12.2019 року звернувся до відповідача з вимогою про виконання зобов`язання по оплаті наданих комунальних послуг. Згідно відбитку штампа вхідної кореспонденції відповідача на листі він був отриманий 28.12.2019 року.
Щодо доводів апелянта про відсутність дати складення актів здачі-приймання колегія суддів апеляційного суду зазначає, що місцевий господарського суду дійшов вірного висновку,  що зазначені документи мають інші ідентифікуючі ознаки, за якими можна визначити період, до якого вони відносяться та визначити господарські операції за якими вони складені. 
Крім того, апеляційний господарський суд при оцінці вищезгаданого доводу відповідача враховує те, що аналогічні за змістом документи приймались відповідачем та оплачувались протягом строку дії договору без зауважень, в тому числі до кінця 2020 року.    
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів сплати отриманих комунальних послуг за 2019 рік, а отже заборгованість відповідача в сумі 116079,39 грн. вважається доведеною та підлягає стягненню. 
Приписами ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем взятого на себе зобов`язання за договором №1/12, позивач нарахував останньому 3% річних за період з 01.01.2020 по 29.12.2020 в сумі 3    463,34 грн. 
Колегія суддів апеляційного господарського суду, перевіривши розрахунок, наявний в матеріалах справи дійшов висновку, що він є обґрунтованим та арифметично вірним. 
Щодо нарахованих позивачем інфляційних витрат, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що з січня по листопад 2020 року на суму заборгованості 116    079,00 грн. до стягнення підлягає сума 4    707,96 грн. Отже,  в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. 
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду. При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.
З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути залишено без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.
Судові витрати за подання апеляційної скарги на підставі ст. ст. 129, 282 ГПК України у зв`язку з відмовою в її задоволенні покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу. 
Керуючись ст. ст. 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління  Державної фіскальної служби у Запорізькій області  - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 09.06.2021р. у справі № 908/3387/20 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

          Головуючий суддя                                                            І.О. Вечірко

          Суддя                                                                                В.О. Кузнецов

          Суддя                                                                                В.Ф. Мороз