Ухвала
 
05 жовтня 2021 року
м. Київ
справа № 308/3630/21
провадження № 61-15704 ск21 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Резуненко Олександр Анатолійович, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у складі судді Голяна О. В.               від 06 квітня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду у складі колегії суддів: Кожух О. А., Бисаги Т. Ю., Фазикош Г. В., від 12 серпня 2021 рокупро забезпечення позову у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - відділ містобудування та архітектури Ужгородської районної державної адміністрації, про знесення об`єкту самочинного будівництва,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до              ОСОБА_1 , третя особа - відділ містобудування та архітектури Ужгородської районної державної адміністрації, про знесення об`єкту самочинного будівництва. 
Одночасно із позовною заявою ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про забезпечення цього позову шляхом заборони ОСОБА_1 вчиняти будь-які будівельні та пов`язані з ними роботи на належній їй земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .
Заява мотивована тим, що між сторонами виник спір, оскільки суміжний землевласник здійснює самочинне будівництво з порушенням правила сторони забудови, «лінії регулювання забудови» визначеної для                           АДРЕСА_1 та всупереч вимог державних будівельних норм, встановлених протипожежних та побутових відступів, призводить до порушення рівня інсоляції будинку позивача, без зареєстрованого повідомлення про початок будівництва нового будівельного об`єкту, без наявності будівельного паспорту. 
Зазначає, що відповідач своїми діями порушує її права та інтереси, як власника сусіднього житлового будинку, оскільки будівля містить ухил даху в сторону її будинку. За таких обставин просила застосувати заходи забезпечення позову, оскільки дії з боку відповідача можуть призвести до незворотних наслідків, що безумовно ускладнять виконання судового рішення та унеможливлять відновлення порушеного права позивача.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області                      від 06 квітня 2021 року, залишеною без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 12 серпня 2021 року, заяву    ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.
Заборонено ОСОБА_1 здійснювати будь-які будівельні роботи без належним чином оформленого права на виконання будівельних робіт на земельній ділянці з кадастровим номером 2124887403:01:002:0213 за адресою: АДРЕСА_1 .
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її необгрунтованість, з огляду на таке.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.
Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. 
Позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (пункт 2 частини першої, частина 3 статті 150 ЦПК України). 
З касаційної скарги та доданих до неї матеріалів вбачається, що між сторонами виник спір з приводу об`єкту, який позивач вважає об`єктом самочинного будівництва, предметом спору є знесення цього об`єкту.
Встановивши, що між сторонами виник спір щодо будівництва лише того об`єкту, який позивач вважає самочинним будівництвом, суди дійшли вірного висновку про необхідність забезпечення виконання ймовірного судового рішення шляхом заборони відповідачу вчиняти будь-які будівельні роботи без належним чином оформленого права на виконання будівельних робіт на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки невжиття заходів забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення у випадку задоволення позову. 
З урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, суди пересвідчилися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник реальний спір та існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та застосували такий вид забезпечення позову, який відповідає позовним вимогам.
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суди здійснили оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, та дійшли вірного висновку про забезпечення позову.
Зазначені ОСОБА_1 у касаційній скарзі доводи щодо неправомірної заборони здійснювати будь-які будівельні роботи на всій земельній ділянці є необгрунтованими, оскільки заборона стосується тих будівельних робіт, щодо яких відсутнє належним чином оформлене право на їх виконання.
Аргументи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм процесуального права та зводяться до незгоди з висновками судів і тлумачення на свій розсуд норм процесуального права.
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки ґрунтуються на незгоді з фактичними обставинами, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій, зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, якими вирішено лише процесуальне питання, є необґрунтованою. Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення,розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судових рішень.
Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Резуненко Олександр Анатолійович, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 квітня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 12 серпня 2021 року про забезпечення позову у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - відділ містобудування та архітектури Ужгородської районної державної адміністрації, про знесення об`єкту самочинного будівництва.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян 
 
Н. Ю. Сакара