Постанова
Іменем України
24 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 761/33736/18
провадження № 61-17981св20
головуючого - Фаловської І. М. (суддя -доповідач),
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,  
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал»,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року в складі колегії суддів: Матвієнко Ю. О., Мельника Я. С., Сушко Л. П.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» (далі - ТОВ «ФК «Морган Кепітал», товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов ТОВ «ФК «Морган Кепітал» мотивований тим, що 26 травня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (назва до 09 лютого 2007 року) (далі - АТ «ВАБанк», банк) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 258, за умовами якого кредитодавець надав позичальникові у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 145 000,00 дол. США на придбання квартири, терміном користування до 26 травня 2021 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 8 % річних.
ОСОБА_1 здійснила низку платежів в погашення основної заборгованості за кредитом (тілом), зокрема 21 червня 2006 року було здійснено повернення суми кредиту в розмірі 40 000,00 дол. США, а 21 січня 2009 року - 70 000,00 дол. США, що в сумі з іншими платежами, за розрахунками кредитора, враховуючи розмір щомісячних платежів, є достатнім для закриття платежів до 02 квітня 2019 року.
Товариство вказувало, що всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконує свої зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитними коштами, а саме порушує строки оплати щомісячних платежів.
На підставі договору про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги від 18 грудня 2017 року № 173 Публічне акціонерне товариство «ВіЕйБі Банк» (зміна назви з 14 травня 2010 року) (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») відступило ТОВ «ФК «Морган Кепітал» право вимоги за кредитним договором від 26 травня 2006 року № 258.
На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 25 748,02 дол. США, що еквівалентно 728 139,51 грн, яка складається з: 20 488,48 дол. США, що еквівалентно 579 402,68 грн - основний борг; 4 685,16 дол. США, що еквівалентно 132 493,69 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 469,01 дол. США, що еквівалентно 13 263,34 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості; 105,37 дол. США, що еквівалентно 2 979,80 грн - 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
і мотиви їх ухвалення
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року у задоволенні позову ТОВ «ФК «Морган Кепітал» відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності заборгованості. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції врахував, що ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2017 року, постановленою за результатами перегляду рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 березня 2017 року, у справі за позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіною М. А. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, прострочена заборгованість за основним боргом та процентами відсутні, а переплата за основним боргом - до квітня 2019 року.
Постановою Київського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ТОВ  «ФК «Морган Кепітал» задоволено.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Морган Кепітал» заборгованість за кредитним договором від 26 травня 2006 року у розмірі 25 173,64 доларів США, з яких: основний борг - 20 488,48 дол. США, що еквівалентно 579 402,68 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом - 4 685,16 доларів США, що еквівалентно 132 493,69 грн; пеня за прострочення зобов`язань зі сплати процентів за період з 31 серпня 2017 року до 31 серпня 2018 року - 12 347,44 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що через неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, утворилась заборгованість, яка відповідачем не спростована, а відтак підлягає стягненню у повному обсязі.
Короткий зміст вимог касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог, в іншій частині - рішення суду першої інстанції залишити без змін, скасувати постанову апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає, що апеляційний суд не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1174цс16, постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), постановах Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 761/15928/15-ц (провадження № 61-5570св18), від 05 серпня 2020 року у справі № 522/13258/16-ц (провадження № 61-1477св19), від 19 серпня 2020 року у справі № 644/5227/17 (провадження № 61-43263св18),
від 28 вересня 2020 року у справі № 756/10046/16-ц (провадження
№ 61-46142св18).
У касаційній скарзі заявник посилається на те, що апеляційний суд, дослідивши умови кредитного договору, зокрема пункти 2.8, 2.9, вказав, що зважаючи на звільнення позичальника з банку, рішенням Вищого кредитного комітету ПАТ «ВіЕйБі Банк» від 26 червня 2015 року, викладеним у протоколі № 110, їй встановлено новий графік погашення зобов`язань за кредитним договором, зокрема, встановлено погашення основного боргу, починаючи з серпня 2015 року в сумі не менше 865 дол. США, замість раніше визначених 810 дол. США. При цьому у протоколі зазначено, що прострочена заборгованість за основним боргом та процентами за користування кредитом на дату його складання відсутні, а переплата за основним боргом  - до квітня 2019 року. Встановлюючи вказану обставину, апеляційний суд не звернув уваги на те, що позивач звернувся до суду з цим позовом 03 вересня 2018 року, відповідач у судовому засіданні 10 березня 2020 року заявляв клопотання про застосування позовної давності. 
Також, посилаючись на порушення норм процесуального права, заявник вказує, що судами не встановлено точної дати її звільнення з роботи у первісного кредитора, проте відповідно до матеріалів справи вона звільнилась не пізніше 26 червня 2015 року, оскільки рішенням Вищого кредитного комітету ПАТ «ВіЕйБі Банк» від 26 червня 2015 року їй встановлений новий графік погашення зобов`язань за кредитним договором.
Суд апеляційної інстанції не звернув увагу на ту обставину, що первісний кредитор без погодження з нею не мав права встановлювати новий розмір процентів чи нову дату строку повернення коштів. Навпаки, відповідно до пункту 2.8 кредитного договору, строк повернення кредиту змінюється автоматично не пізніше наступного дня з дня звільнення відповідача з роботи.
Позивач не скористався правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направив.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 07 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою і витребувано цивільну справу.
У січні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
У грудні 2020 року ТОВ «ФК «Морган» звернулось до Верховного Суду із заявою про повернення матеріалів справи до суду першої інстанції для вирішення питання про видачу виконавчих листів. У січні 2021 року справа направлена до суду першої інстанції.
У лютому 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 15 листопада 2021 року справу призначено до розгляду.
Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи
Суди встановили, що 26 травня 2006 року між АТ «ВАБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 258, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 145 000,00 дол. США на придбання квартири, строком повернення до 26 травня 2021 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 8 % річних.
Пунктом 2.8 кредитного договору сторони погодили, що у разі звільнення позичальника з АТ «ВАБанк» до закінчення терміну дії кредитного договору, позичальник зобов`язується не пізніше дня звільнення погасити суму заборгованості за кредитом у валюті кредиту.
Умовами пункту 2.9 цього договору визначено, що при звільненні з АТ «ВАБанк» позичальника-співробітника банку, що отримав кредит і не погасив його згідно з пунктом 2.8, надає АТ «ВАБанк» право стягнути в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором належні йому суми (заробітна плата, депозитні внески, акції і інше). У разі недостатності вказаних сум і невиконанні зобов`язань позичальником, кредитодавець має право звернутися до суду.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2017 року, у справі № 761/10789/16-ц за позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної М. А. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у позові відмовлено через відсутність простроченої заборгованості за основним боргом та процентами. Апеляційний суд, переглядаючи судове рішення, зауважив, що рішенням Вищого кредитного комітету ПАТ «ВіЕйБі Банк» від 26 червня 2015 року, викладеним у протоколі № 110, переплата за основним боргом - до квітня 2019 року.
На підставі договору про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги від 18 грудня 2017 року № 173 ПАТ «ВіЕйБі Банк» відступило ТОВ «ФК «Морган Кепітал» право вимоги за кредитним договором від 26 травня 2006 року № 258. Відповідно до додатку № 1 до цього договору загальна сума права вимоги за кредитним договором від 26 травня 2006 року № 258 станом на 18 грудня 2017 року складає 700 379,25 грн, з яких: заборгованість за основним боргом - 20 488,48 дол. США, заборгованість за процентами у розмірі - 1 866,86 дол. США, пеня за несвоєчасно сплачений кредит, проценти, комісія.
Апеляційним судом вказано, що за результатами перевірки дотримання позичальником умов договору щодо строків здійснення сплати процентів за користування кредитом та повернення основної заборгованості, позивачем як новим кредитором встановлено, що останній платіж в рахунок повернення кредиту в сумі 11,78 дол. США було здійснено 26 жовтня 2016 року (що в сумі з іншими платежами є достатнім для закриття платежів до 02 квітня 2019 року), а зі сплати процентів - 07 грудня 2016 року в сумі
145,61 дол. США.
14 серпня 2018 року ТОВ «ФК «Морган Кепітал», зважаючи на нездійснення позичальником платежів в погашення процентів за користування кредитними коштами, направило ОСОБА_1 вимогу № 14082018/1 про дострокове повне виконання зобов`язань за кредитним договором. 17 серпня 2018 року ОСОБА_1 вищевказану вимогу кредитора отримала, проте її не задовольнила та заборгованість за договором не погасила, у зв`язку із чим ТОВ «ФК «Морган Кепітал» звернулось до суду з цим позовом.
Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував, що відповідач через неналежне виконання своїх зобов`язань за кредитним договором допустила станом на 31 серпня 2018 року заборгованість у сумі 25 748,02 дол. США, що еквівалентно 728 139,51 грн, з яких: 20 488,48 дол. США - тіло кредиту; 4 685,16 дол. США - заборгованість за процентами; 469,01 дол. США - пеня; 105,37 дол. США -3 % річних за несвоєчасне погашення процентів.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно зі статтею 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що через неналежне виконання умов кредитного договору ОСОБА_1 допустила заборгованість за цим договором. 
Натомість Верховний Суд не погоджується з таким висновком апеляційного суду враховуючи наступне.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (стаття 526 ЦК України).
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
Статтею 1050 ЦК України також передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів (стаття 1048 ЦК України). 
Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).
При вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК України і виходити із того, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, не встановив у повному обсязі фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для її вирішення та дійшов передчасного висновку про задоволення позову з підстав, викладених у рішенні.  
Апеляційний суд, вказуючи на помилковість посилання судом першої інстанції на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2017 року у справі № 761/10789/16-ц, зазначив, що у цій справі досліджувалося питання наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором станом на дату пред`явлення банком вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором та правомірності такої вимоги лише станом на 29 серпня 2015 року, а у справі, яка переглядається, позивач просив стягнути таку заборгованості станом на 31 серпня 2018 року. 
В той же час, апеляційний суд зазначив, що зважаючи на звільнення позичальника з банку, рішенням Вищого кредитного комітету Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» від 26 червня 2015 року, викладеним у протоколі № 110, ОСОБА_1 встановлено новий графік погашення зобов`язань за кредитним договором № 258, а саме, встановлено погашення основного боргу, починаючи з серпня 2015 року в сумі не менше 865,00 дол. США, замість раніше визначених 810,00 дол. США. 
Однак матеріали справи таких відомостей не містять.
Отже, апеляційний суд не перевірив належним чином змісту згаданого рішення Вищого кредитного комітету ПАТ «ВіЕйБі Банк», не з`ясував чи мала місце зміна умов договору та графіку погашення заборгованості, дати звільнення відповідача з роботи, що є важливим для наявності підстав для стягнення заборгованості, строку настання сплати усієї суми заборгованості та початку відліку строку прострочення сплати боргу у повному обсязі.
За змістом пункту 2.8 кредитного договору на позичальника покладений обов`язок повного повернення кредитних коштів у разі звільнення його з банка до закінчення дії кредитного договору. Разом з цим у пункті 3.4 передбачено, що позичальник має право на дострокове погашення заборгованості з дотриманням процедури повідомлення банка; звернутись з клопотанням про зміну розміру процентної ставки у зв`язку зі зміною вартості кредитних ресурсів на ринку позичкового капіталу; звернутись з клопотанням про перегляд строків погашення кредиту у разі виникнення фінансових або інших труднощів, що виникли незалежно від позичальника причин. Тобто зміна умов договору (повернення кредиту, зміна розміру процентної ставки за користування кредитом та строк погашення заборгованості) є не тільки обов`язком позичальника, але і правом. 
Апеляційним судом ці умови договору не досліджувались.    
Дійшовши висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі, апеляційний суд не звернув уваги на те, що для правонаступника первісного кредитора зберігаються ті самі права та обов`язки, в тому числі і початок виникнення заборгованості за кредитним договором. Таким чином апеляційним судом не з`ясовано, коли саме позивач дізнався про своє порушене право з урахуванням обставин, встановлених рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01 березня 2017 року у справі № 761/10789/16-ц. 
Згідно із технічним записом судового засідання в суді першої інстанції від 10 березня 2020 року (робоча копія), який є додатком до протоколу судового засідання (а. с. 45 - 47, т. 2), представник відповідача заявив клопотання про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності, однак апеляційний суд не надав оцінки вказаним обставинам.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
При цьому, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, тому з огляду на вимоги процесуального закону, не здійснює переоцінку доказів, у зв`язку з тим, що це знаходиться поза межами його повноважень.
Вказані у касаційній скарзі доводи знайшли своє підтвердження щодо порушення норм матеріального та процесуального права при ухваленні судом апеляційної інстанції судового рішення.
Оскільки недоліки, допущені судом апеляційної інстанції, не можуть бути усунуті при касаційному розгляді справи, судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
При новому розгляді справи апеляційному суду необхідно об`єктивно перевірити обґрунтованість позовних вимог, сприяти вирішенню заявлених у справі вимог, надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень як в цілому, так і кожному доказу окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу.
Доводи, наведені у позовній заяві та апеляційній скарзі, підлягають перевірці, оскільки судові процедури повинні бути справедливими.
Щодо клопотання про закриття провадження у справі
ТОВ «ФК «Морган кепітал» звернулось до Верховного Суду з клопотанням про закриття касаційного провадження відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України, оскільки постанови Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 644/5227/17 (провадження № 61-43263св18), від 28 вересня 2020 року у справі № 756/10046/16-ц (провадження
№ 61-46142св18), від 05 серпня 2020 року у справі № 522/13258/16-ц (провадження № 61-1477св19), від 10 травня 2018 року у справі № 761/15928/15-ц (провадження № 61-5570св18), на які посилається заявник у касаційній скарзі стосуються правовідносин, які не є подібними.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
На обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень заявник вказав, що суди не врахували правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 249цс15, від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1174цс16, постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), постановах Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 761/15928/15-ц (провадження № 61-5570св18), від 05 серпня 2020 року у справі № 522/13258/16-ц (провадження
№ 61-1477св19), від 19 серпня 2020 року у справі № 644/5227/17 (провадження № 61-43263св18), від 28 вересня 2020 року у справі № 756/10046/16-ц (провадження № 61-46142св18).Касаційна скарга містить обґрунтування застосування апеляційним судом норм права без урахування висновків щодо їх застосування, викладених в постановах Верховного Суду.
Таким чином, касаційну скаргу ОСОБА_1 подала на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а також зазначала про порушення норм процесуального права.
Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана у визначений статтею 390 ЦПК України строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, містила підстави касаційного оскарження, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, то Верховний Суд дійшов обґрунтованого висновку про відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга містить посилання як на постанови Верховного Суду, в яких викладені правові висновки, що стосуються правовідносин, які не є подібними, так і на правові висновки, що стосуються подібних правовідносин, однак доводи касаційної скарги в повному обсязі не свідчать про застосування апеляційним судом норм права без урахування таких правових висновків.
Тому в задоволенні клопотання необхідно відмовити, так як доводи касаційної скарги не охоплюються в повному обсязі передбаченою пунктом 5 частини першої статті 396 ЦПК України підставою закриття касаційного провадження.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд 
є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом (частина четверта статті 411 ЦПК України).
Отже, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.
Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган кепітал» про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 відмовити.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    І. М. Фаловська
Судді:                                                                                               В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
С. Ю. Мартєв
В. А. Стрільчук