Ухвала
Іменем України
30 листопада 2021 року 
м. Київ
            
справа № 914/1174/2012
провадження № 61-15760ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., 
Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець приватного округу Івано-Франківської області Безрукий Олег Васильович, товариство з обмеженою відповідальністю «Форінт», про скасування постанови державного виконавця, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на постанову приватного виконавця приватного округу Івано-Франківської області Безрукого О. В. ВП № 60600146 від 13 листопада 2019 року про відкриття виконавчого провадження.
 
В обґрунтування скарги зазначила, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2013 року у справі № 914/1174/2012 скасовано рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2012 року та ухвалено нове, яким задоволено вимоги публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь банку заборгованість за редитним договором № 010/14-10-597G109 від 20 серпня 2007 року, яка складається з: 52 115,4 доларів США, що становить в гривневому еквіваленті 416 532,33 грн; 3 499,96 доларів США, що становить 27 973,43 грн заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами; 
115,15 доларів США пені, що становить 888,37 грн, а всього 445 394,13 грн. В погашення кредитної заборгованості в загальній сумі 445 394,13 грнтакож звернуто стягнення на п`ятикімнатну квартиру загальною площею 154,3 кв. м, яка розташована по АДРЕСА_1 , та на нежитлове приміщення № 3 (магазин), розташоване по 
АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною названих об`єктів, яка складеться на момент продажу цих об`єктів нерухомого майна згідно їх експертної оцінки. Вирішено питання про розподіл судових витрат. На виконання вказаного рішення апеляційного суду, 13 листопада 2013 року Снятинським районним судом видано виконавчий лист № 914/1174/2012, який знаходився на виконанні у Снятинському районному відділі ДВС ГТУЮ в 
Івано-Франківській області.
 
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2016 року відмовлено ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у задоволенні заяви про роз`яснення рішення суду. Скаржник вважає, що тим самим суд підтвердив, що загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачів, складає 445 394,13 грн. Зазначала, що заборгованість згідно з рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2013 року в сумі 445 394,13 грн нею погашена в повному обсязі, що підтверджується довідкою Снятинського районного відділу ДВС від 04 грудня 2019 року, а отже зобов`язання перед стягувачем вона виконала.
 
Однак всупереч викладеному, 13 листопада 2019 року приватним виконавцем Безруким О. В., за заявою правонаступника стягувача - ТОВ ФК «Форінт»,  прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 914/1174/2012 ВП № 60600146 від 13 листопада 2013 року. Скаржник вказує, що вказана постанова приватного виконавця від 13 листопада 2019 року не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому просила визнати її протиправною та скасувати.
 
Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області 
від 25 лютого 2021 року, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року, відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні скарги.  
 
Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що доказів виконання судового рішення у справі скаржником не надано, а доводи, викладені у даній скарзі, містять посилання на факти, що вже були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
 
20 вересня 2021 року ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення скарги.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій допущено ряд порушень, які стали підставою для відмови у задоволенні скарги.
 
Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. 
 
Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (стаття 1291 Конституції України).
 
Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою, правильне застосування судом норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.
 
Судами встановлено, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2013 року було скасовано рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2012 року у справі 
№ 914/1174/2012 та ухвалено нове, яким задоволено позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором 
№ 010/14-10-597G109 від 20 серпня 2007 року, яка складається з: 
52 115,4 доларів США, що становить у гривневому еквіваленті 416 532,33 грн; 
3 499,96 доларів США, що становить 27 973,43 грн заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами; 115,15 доларів США пені, що становить 888,37 грн, а всього 445 394,13 грн. У погашення даної заборгованості також постановлено звернути стягнення на п`ятикімнатну квартиру загальною площею 154,3 кв. м, яка розташована по АДРЕСА_1 , та на нежитлове приміщення № 3 (магазин), розташоване за тією ж адресою, шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною названих об`єктів, яка складеться на момент продажу цих об`єктів нерухомого майна згідно їх експертної оцінки. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2016 року в задоволенні заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про роз`яснення вищевказаного рішення апеляційного суду відмовлено.
 
Відповідно до копії довідки Снятинського районного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області № 12.10-36/625 від 04 грудня 2019 року по виконавчому листу № 914/1174/2012 від 13 листопада 2013 року про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Форінт» (правонаступника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») сплачено 
445 394,13 грн - боргу та 30 600,00 грн - виконавчого збору на користь держави.
 
Згідно виконавчого провадження № 60093916 боржницею сплачено виконавчий збір в сумі 13 939,41 грн на користь держави.
 
Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 
07 травня 2019 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ТОВ «ФК «Форінт», треті особи: приватний нотаріус Снятинського районного нотаріального округу Григорець М. Ф., Снятинський районний відділ ДВС, про визнання договору іпотеки припиненим.
 
Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2020 року, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 липня 2020 року, відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа № 914/1174/2012 таким, що не підлягає виконанню.
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 липня 2020 року.
 
13 липня 2019 року приватним виконавцем Івано-Франківського округу Безруким О. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60600146 про примусове виконання виконавчого листа № 914/1174/2012, виданого 13 листопада 2013 року.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Пунктом 1 частиною першою статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
 
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам передбаченим цим Законом.
 
Перелік умов, при яких виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання, визначений частиною 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».
 
У разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження (пункт 5 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року № 2832/5).
 
Згідно частиною 3 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.
 
Як встановлено судами попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення від 
11 вересня 2013 року про стягнення боргу з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», Апеляційний суд Івано-Франківської області визначив суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом Національного Банку України  станом на день ухвалення.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі 
№ 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зазначено, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
 
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
 
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
 
Крім того, схожі за змістом висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі 
№ 14-134цс18.
 
Отже, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що стягнення на підставі виконавчого листа повинно проводитись у доларах США. 
 
Крім того, вказане питання вже було предметом судового дослідження в ухвалі Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2020 року та постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 16 липня 2020 року, які набрали законної сили.
 
Разом з тим, як встановлено апеляційним судом, що зі змісту копії довідки Снятинського районного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області 
№ 12.10-36/625 від 04 грудня 2019 року, на яку в своїй скарзі до суду першої інстанції та апеляційній скарзі посилається ОСОБА_2 , не вбачається, що нею повністю виконано рішення суду від 11 вересня 2013 року, а лише зазначено про сплату боргу в сумі 445 394,13 грн. 
 
Встановивши, що скаржником не доведено, що постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 60600146 від 
13 листопада 2019 року винесена з порушенням норм права, тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні скарги.
 
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).
 
Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень. 
 
Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги та були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив їх та обґрунтовано спростував. Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).
 
Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець приватного округу Івано-Франківської області Безрукий Олег Васильович, товариство з обмеженою відповідальністю «Форінт», про скасування постанови державного виконавця.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         В. М. Ігнатенко
 
                                                                                                                      С. О. Карпенко
 
                                                                                                                      В. А. Стрільчук