КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

№ справи: 359/4255/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12116/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Борець Є.О.  
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
01 листопада 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
                  головуючого  - Немировської О.В. 
                  суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.
                  секретар - Лащевська Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання договорів купівлі-продажу удаваними в частині покупця, визнання покупцем за договорами купівлі-продажу
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2  - ОСОБА_4 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2021 року,
 
встановив:
у червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, у якій просив накласти арешт на садовий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову в обраний спосіб може унеможливити ефективний захист його прав. 
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2021 року заяву було задоволено, накладено арешт на садовий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись із ухвалою, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без змін, а ухвалу суду першої інстанції без задоволення, посилаючись її законність та обґрунтованість.
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4 , позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Звертаючись до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову позивач посилався на те, що він звернувся до суду з позовними вимогами про визнання удаваними договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, укладених 24 липня 2020 року між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 в частині покупця, а також просив визнати покупцем за вказаними договорами його батька ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 вказував, що відповідач ОСОБА_2 має намір відчужити спірне майно, а тому невжиття заходів забезпечення позову унеможливить ефективний захист його прав.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2021 року заяву було задоволено, накладено арешт на садовий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .
Задовольняючи вимоги заяви про накладення арешту, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження спірного об`єкту нерухомого майна, що у випадку задоволення позовних вимог може призвести до неможливості ефективного захисту прав позивача. Однак в повному обсязі з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може з таких підстав.
Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.
У своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що суд першої інстанції не врахував те, що відповідач на момент розгляду заяви про забезпечення позову вже відчужила спірне майно, новий власник не є учасником спору, а тому забезпечення позову не є співмірним заявленим вимогам. 
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову 11 червня 2021 року. 14 червня 2021 року від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 15 червня 2021 року розгляд заяви було відкладено на 18 червня 2021 року.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22 червня 2021 року вбачається, що 16 червня 2021 року відповідач ОСОБА_2 , будучи обізнаною про розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення позову, відчужила спірні садовий будинок та земельну ділянку на користь ОСОБА_6 .
Судом першої інстанції було зроблено вірний висновок про те, що відчуження спірного майна відповідачем на стадії розгляду заяви про забезпечення позову свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до подальшого його відчуження та зміни власників, що унеможливить ефективний захист прав ОСОБА_1 .
Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що до розгляду заяви про забезпечення позову позивачем було надано до суду інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформовані 22 червня 2021 року, з яких вбачається, що власником спірного майна є ОСОБА_6 .
Європейський суд з прав людини в рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Новоселецький проти України» зазначив, що стаття 1 Протоколу №1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення «Броньовський проти Польщі»). У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (рішення «Спорронг та Лонрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року).
В даному випадку суд першої інстанції вирішив питання щодо обмеження права власності ОСОБА_6 , яка не була стороною у справі та не була залучена судом до участі у ній.
Подібних висновків Верховний Суд дійшов у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20 та від 21 жовтня 2021 року у справі № 646/6944/16-ц.
Зазначення ОСОБА_6 , яка не є стороною у даній справі, боржником в ухвалі про вжиття заходів забезпечення позову свідчить про порушення її прав.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Відповідно до  ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
В даному випадку обставини справи свідчать про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, позивач на момент звернення до суду з клопотанням не був обізнаний про зміну власника майна та не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про залучення ОСОБА_6 в якості співвідповідача у справі, а тому колегія суддів вважає за доцільне апеляційну скаргу задовольнити частково, а ухвалу суду першої інстанції скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
    Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд
 
постановив:
апеляційну скаргу представника ОСОБА_2  - ОСОБА_4 задовольнити частково.
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2021 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови виготовлено 03 листопада 2021 року.
 
Головуючий
Судді