ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року	Львів	Справа № 260/1450/21 пров. № А/857/18476/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді                                                     Сеника Р.П.,  
суддів                                                                           Судової-Хомюк Н.М., Носа С.П.,
з участю секретаря судового засідання                    Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року у справі № 260/1450/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державна казначейська служба України про визнання протиправною постанови,-

суддя в 1-й інстанції –Ващилін Р.О.,
час ухвалення рішення – 12.08.2021 року,
місце ухвалення рішення – м. Ужгород,
дата складання повного тексту рішення – 12.08.2021 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державна казначейська служба України, в якому просить визнати незаконною постанову про закінчення виконавчого провадження №53261572 від 08.04.2021, оформлену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцем Андрієм Тарасовичем.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на примусовому виконанні в органах Державної виконавчої служби України перебуває виконавчий лист, виданий Закарпатським окружним адміністративним судом, відповідно до якого керівника апарату Апеляційного суду Закарпатської області зобов`язано зарахувати період роботи позивача до її трудового стажу. Однак 08 квітня 2021 року таке виконавче провадження було закінчено відповідачем з мотивів фактичного виконання рішення суду. Вважає таке рішення державного виконавця протиправним та передчасним, оскільки станом на день звернення до суду з даним позовом рішення суду, що зумовило відкриття виконавчого провадження, виконано не було. Зокрема, звертає увагу суду не те, що наказ №6.3.1-59 від 22.02.2018 не відповідає вимогам Інструкції з діловодства та Порядку обчислення стажу державної служби. Окрім того, відповідно до виконавчого листа, боржника зобов`язано оформити відповідний наказ, а не вносити будь-які зміни.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року у справі № 260/1450/21 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що ефективний спосіб захисту має бути таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи. Предметом спору є неправомірність дій виконавця в частині закриття виконавчого провадження в зв`язку з фактичним виконанням судового рішення. Відповідач незаконно закрив виконавче провадження, адже рішення суду не виконано.
Просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року у справі № 260/1450/21 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі, суд першої інстанції виходив з того, що зміст виданого 22 лютого 2018 року керівником апарату Апеляційного суду Закарпатської області наказу повністю відповідає змісту виконавчого листа Закарпатського окружного адміністративного суду №807/2236/15/2016, виданого 12.10.2016, на підставі якого було відкрито виконавче провадження №53261572. Отже, на думку суду першої інстанції, після отримання від боржника вищезазначеного наказу, зміст якого повністю відтворює рішення суду зобов`язального характеру, у державного виконавця виникли підстави, передбачені ст. п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону, для закінчення виконавчого провадження.
Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 23 січня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі – Відділ примусового виконання рішень) Назарцевим А.Т. винесено постанову ВП №53261572 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Закарпатського окружного адміністративного суду №807/2236/15/2016 р., виданого 12.10.2016 на підставі постанови від 18 грудня 2015 року в адміністративній справі №807/2236/15.
Так, зазначеною постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.12.2015 у справі №807/2236/15 задоволено частково позов ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ) до Керівника апарату Апеляційного суду Закарпатської області, третя особа: Апеляційний суду Закарпатської області. Скасовано наказ від 17.07.2015 №6.3.1-254 в частині тривалості стажу державної служби 3 роки 10 днів ОСОБА_1 . Зобов`язано керівника апарату Апеляційного суду Закарпатської області видати наказ, в якому період з 04.11.2014 по 09.07.2015 зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 на посаді секретаря судових засідань відділу забезпечення діяльності судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Закарпатської області. В решті позовних вимог відмовлено.
07 лютого 2017 року на адресу Відділу примусового виконання рішень надійшов лист Апеляційного суду Закарпатської області від 31.01.2017 №1928/4/17, в якому повідомлено про добровільне виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі №807/2236/15 до відкриття виконавчого провадження, зокрема, шляхом видачі наказу від 15.01.2016 №6.3.1-5, яким зазначений у рішенні суду період зараховано до стажу стягувача.
З огляду на надану Апеляційним судом Закарпатської області інформацію на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України “Про виконавче провадження” постановою від 15.02.2017 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Назарцевим А.Т. закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Закарпатського окружного адміністративного суду №807/2236/15/2016, виданого 12.10.2016.
Не погодившись з правомірністю вказаного рішення державного виконавця Козакова М.В. оскаржила таке до суду.
Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.11.2017 у справі №807/193/17, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2018, задоволено повністю адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - Керівник апарату Апеляційного суду Закарпатської області про визнання незаконною постанови про закінчення виконавчого провадження. Визнано протиправною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження ВП№53261572 від 15.02.17, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцевим Андрієм Тарасовичем з примусового виконання виконавчого листа №807/2236/15 від 12.10.2016, виданого Закарпатським окружним адміністративним судом, яким зобов`язано керівника апарату Апеляційного суду Закарпатської області видати наказ, в якому період з 04.11.2014 по 09.07.2015 зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 на посаді секретаря судових засідань відділу забезпечення діяльності судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Закарпатської області.
Приймаючи вказане рішення суд дійшов висновку, що боржник не виконав рішення суду в адміністративній справі №807/2236/15 у спосіб, визначений судом, оскільки зміст наказу Апеляційного суду Закарпатської області від 15.01.2016 “Про зарахування періоду з 04.11.2014 року по 09.07.2015 року до трудового стажу ОСОБА_1 ” (що слугував підставою для закінчення виконавчого провадження) є відмінним від змісту виконавчого листа, який підлягає до виконання.
На виконання постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.11.2017 у справі №807/193/17 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень винесено постанову №53261572 від 04.06.2018, якою відновлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Закарпатського окружного адміністративного суду №807/2236/15/2015, виданого 12.10.2016.
19 червня 2018 року до Відділу примусового виконання рішень від керівника апарату Апеляційного суд Закарпатської області надійшов лист №11759/4/18 від 08.06.2018, яким державного виконавця проінформовано про видачу наказу №6.3.1-59 від 22.02.2018, яким повністю, дослівно до резолютивної частини постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.12.2015, внесено зміни про зарахування періодів до стажу ОСОБА_1 , копію якого долучено до листа.
25 серпня 2020 року Апеляційний суд Закарпатської області надіслав на адресу Відділу примусового виконання рішень листа №88/4/20 від 25.08.2020, в якому у зв`язку з добровільним виконання постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.12.2015 у справі №807/2236/15 просив закінчити виконавче провадження №53261572.
За результатами розгляду надісланих Апеляційним судом Закарпатської області листів з долученими до них доказами головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Назаровець А.Т. 08 квітня 2021 року виніс постанову, якою на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України “Про виконавче провадження” закінчив виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Закарпатського окружного адміністративного суду №807/2236/15/2016, виданого 12.10.2016.
Вважаючи рішення державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження без забезпечення належного його виконання протиправним, з метою захисту своїх прав ОСОБА_1 звернулася з даним адміністративним позовом до суду.
Протиправність оскарженої в даній адміністративній справі постанови державного виконавця позивач обґрунтовує відсутністю обставин, передбачених п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України “Про виконавче провадження”, оскільки рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі №807/2236/15 фактично виконано не було.
З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови (далі - Закон №1404-VIII).
Так, згідно з статтею 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Для належного виконання повноважень з примусового виконання рішень виконавець наділений низкою прав та обов`язків, зокрема, згідно з частиною 3 статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (частина 2 статті 39 Закону №1404-VIII).
Аналіз законодавчих норм дає підстави суду апеляційної інстанції дійти висновку, що виконавець зобов`язаний здійснювати примусове виконання рішень відповідно до встановленого таким рішенням способу та порядку; проводити перевірку виконання рішень боржниками; а рішення про закінчення виконавчого провадження приймати лише в разі фактичного виконання рішення в повному обсязі згідно з виконавчим документом, а не вибіркових частин такого на розсуд боржника.
Приймаючи рішення про закінчення виконавчого провадження державний виконавиць виходив з того, що постанова Закарпатського окружного адміністративного суду №807/2236/15 від 18.12.2015 є повністю виконана, доказом чого є наказ керівника апарату Апеляційного суду Закарпатської області №6.3.1-59 від 22.02.2018.
Як підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами, відповідно до резолютивної частини постанови Закарпатського окружного адміністративного суду №807/2236/15 від 18.12.2015, що стала підставою відкриття виконавчого провадження №53261572, такою зобов`язано керівника апарату Апеляційного суду Закарпатської області видати наказ, в якому період з 04.11.2014 року по 09.07.2015 року зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 на посаді секретаря судових засідань відділу забезпечення діяльності судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Закарпатської області.
В свою чергу, на виконання постанови Закарпатського окружного адміністративного суду №807/2236/15 від 18.12.2015 керівником апарату Апеляційного суду Закарпатської області видано наказ від 22.02.2018 №6.3.1-59, яким п. 2 наказу Апеляційного суду Закарпатської області від 15.01.2016 №6.3.1-5 викладено в наступній редакції, доповнивши його абзацом 3 наступного змісту:
“ 2. Пункт 3 наказу по Апеляційному суду Закарпатської області “Про забезпечення оплати праці ОСОБА_1 від 17.07.2015 №6.3.1-254 викласти в такій редакції: 
“ 3. Взяти до уваги, що ОСОБА_1 має надбавку за вислугу років на державній службі в розмірі 10% до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг державного службовця (стаж, що дає право на вислугу років становить 3 роки 8 місяців 16 днів).
Зарахувати період з 04.11.2014 по 09.07.2015 до трудового стажу ОСОБА_1 на посаді секретаря судових засідань відділу забезпечення діяльності судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Закарпатської області”.
З мотивів вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що зміст виданого 22 лютого 2018 року керівником апарату Апеляційного суду Закарпатської області наказу повністю відповідає змісту виконавчого листа Закарпатського окружного адміністративного суду №807/2236/15/2016, виданого 12.10.2016, на підставі якого було відкрито виконавче провадження №53261572. Отже, на думку суду, після отримання від боржника вищезазначеного наказу, зміст якого повністю відтворює рішення суду зобов`язального характеру, у державного виконавця виникли підстави, передбачені ст. п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону, для закінчення виконавчого провадження.
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та основ процесуального права, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року у справі № 260/1450/21 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
 	 	С. П. Нос  	
Повне судове рішення складено 30.11.2021 року